ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р.Справа № 922/316/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа, Харківська обл.
до Фізичної особи-підприємця Гулковського Володимира Володимировича, с. Циркуни, Харківська обл.
про стягнення 48948,17 грн.
за участю представників сторін :

позивача - Безкровний М.Г. (довіреність б/н від 27.12.2017 р.);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа, Харківська обл. (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Гулковського Володимира Володимировича, с. Циркуни, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 48948,17 грн., з яких:

20120,96 грн. заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 за січень 2018 року;

26750,00 грн. доплата до гарантійного платежу;

2077,21 грн. пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 р. щодо своєчасного і повного проведення розрахунків за договором, зокрема внесення гарантійного внеску та сплати орендних платежів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2018 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 05.03.2018.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 05.03.2018 та від 19.03.2018 розгляд справи відкладався.

В процесі розгляду справи позивач надав суду додаткові пояснення (вх. № 8060 від 26.03.2018), в яких доводить до відома суду те, що загальний борг відповідача за договором складає 44870,97 грн. у зв'язку з перерахуванням останнім на користь позивача після звернення до суду 2000 грн., що не враховано під час складення позовної заяви.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подачі відзиву на позов.

На судове засідання 26.03.2018 прибув представник позивача, який просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням поданих додаткових пояснень.

Відповідач на судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, судом засобами поштового зв'язку направлялась копії ухвал від 13.02.2018, від 05.03.2018 р. та від 19.03.2018 на адресу останнього, зазначену у позовній заяві, та яка зазначена як юридична адреса останнього в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Копія ухвали від 13.02.2018 повернулась на адресу суду з відміткою пошти «інші причини, що не дали змогу виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» (а. с. 33-36), копія ухвали від 05.03.2018 повернулась до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а .с. 44-47). Копія ухвали від 19.03.2018 на адресу суду не поверталась.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка відповідача на судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 19.12.2016 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна № 02/12/16 (далі за текстом - договір; а. с. 10-14), за умовами якого орендодавець передає орендарю для платного користування протягом строку, встановленого цим договором, приміщення, зазначене в пункті 1.2. цього договору, а орендар зобов'язується користуватися цим приміщенням відповідно до умов цього договору і оплачувати таке користування відповідно до умов та в порядку, встановлених статтею 4 цього договору, а після закінчення строку користування, повернути його в тому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що приміщенням, яке є предметом цього договору, є нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 36, 17а, 17в в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: Харківська обл., м. Харків, улиця Рибалка, будинок 24/17. Загальна площа приміщення, яке надається в користування, складає - 96,1 квадратних метрів.

Відповідно до п. 2.1.2 договору орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату на умовах та в порядку, встановлених статтею 4 цього договору.

За умовами п. п. 3.1-3.3 договору орендодавець передає орендарю приміщення «24» грудня 2016 року. Передача приміщення оформляється актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 4.1 договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату щомісячно включно у національній валюті України - гривні в розмірі 2000,00 грн., з урахуванням ПДВ - 20%.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що орендар сплачує орендну плату не пізніше 05 (п'ятого) числа за відповідний місяць.

Відповідно до п. 4.5. договору сторони передбачили, що в день підписання цього договору, орендар сплачує орендодавцю гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.), з урахуванням ПДВ - 20%, у відповідності до пункту 4.1. цього договору. Гарантійний платіж знаходиться у орендодавця без нарахування відсотків та може бути використаний орендодавцем у випадку невиконання орендарем своїх грошових зобов'язань та/або невідшкодування збитків, завданих приміщенню, які сталися з вини ориміщенню, які сталися з вини Ораїни - гривні ячнро анням поданих додаткових пояснень. рендаря, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту такого порушення (чи завдання збитків приміщенню відповідно), за умови отримання орендарем письмового повідомлення про використання гарантійного платежу. За відсутності вказаних обставин сума гарантійного платежу зараховується як орендний платіж за останній місяць користування приміщенням.

Згідно з п. 4.6. договору, у випадку зміни розміру орендної плати, передбаченого п. 4.1. договору, розмір гарантійного платежу підлягає доплаті на відповідну суму збільшення розміру орендної плати. Така доплата здійснюється орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання відповідного рахунку.

При цьому, згідно з п. 4.7. договору, у разі повідомлення орендарем про дострокове розірвання договору, у відповідності до п. 7.2. цього договору, гарантійний платіж, сплачений орендарем відповідно до п. 4.5. договору та дійсний на дату розірвання договору, залишається у орендодавця.

Відповідно до п. 7.2. договору, орендар має право достроково припинити (розірвати) договір з власної ініціативи, повідомивши про це орендодавця у письмовій формі не пізніше ніж за 60 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Відповідно до п. 5.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє по «30» листопада 2019 року.

Згідно з п. 6.2 договору в разі, коли орендар допустив несвоєчасну сплату орендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсацій за комунальні послуги, він зобов'язується виплатити орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Додатковою угодою від 19.12.2016 до договору оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 сторони узгодили викласти п. 4.10. договору в наступній редакції: «Орендодавець має право в односторонньому порядку збільшити розмір орендної плати за договором, але не більше, ніж:

до 25000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%, за місяць у період з 19.12.2016 по 18.12.2017 включно;

до 28750,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%, за місяць у період з 19.12.2017 по 18.12.2018 включно;

до 33062,50 грн. з урахуванням ПДВ 20%, за місяць у період з 19.12.2018 по 30.11.2019 включно.

У такому разі новий розмір орендної плати вважається встановленим з дати відправлення орендодавцем орендарю письмового повідомлення про таке збільшення.»

Актом приймання-передачі приміщення від 24.12.2016 позивач передав відповідачу в оренду приміщення, визначені умовами договору.

Як свідчать матеріали справи, в процесі виконання умов договору позивач скористався передбаченим у додатковій угоді правом щодо збільшення розміру орендної плати в односторонньому порядку до 28750,00 грн., про що направив на адресу відповідача лист № 1/2/2 від 10.01.2018 (а. с. 20-21).

Листом № 10/01-2018 від 10.01.2018 відповідач просив відповідача з 31.01.2018 розірвати договір оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016.

Як зазначає позивач, договірні відносини між позивачем та відповідачем припинились 31.01.2018, в зв'язку з чим, відповідач повернув йому приміщення які були предметом оренди за вищезазначеним договором.

Проте, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач в повному обсязі не розрахувався з ним за вказаним договором оренди, в т.ч. не сплатив на його користь 20120,96 грн. орендної плати, та не доплатив передбачений умовами договору гарантійний внесок в розмірі 26750 грн., як того вимагають п. п. 4.5.-4.6. договору.

Обставини щодо стягнення заборгованості з орендної плати та гарантійного внеску у судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за договором, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нарахував до стягнення з відповідача 2077,21 грн. пені.

Разом з тим, як зазначає позивач у власних в додаткових поясненнях (вх. № 8060 від 26.03.2018), після порушення провадження у даній справі, відповідач в добровільному порядку сплатив на його користь 2000 грн. орендної плати за договором, що відповідно не було враховано під час складення позовної заяви.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору (п. 4.10 договору в редакції додаткової угоди від 19.12.2016) передбачено право позивача на зміну в односторонньому розміру орендної плати, відповідні дії позивача щодо такої зміни шляхом направлення на адресу відповідного листа № 1/2/2 від 10.01.2018 суд визнає правомірними. Як наслідок, з 10.01.2018 новий розмір орендної плати в сумі 28750,00 грн. вважається встановленим.

Зазначені обставини породжують для відповідача обов'язок здійснити на користь позивача доплату гарантійного платежу на відповідну суму збільшення розміру орендної плати, як того вимагають положення п. п. 4.5. - 4.6. договору.

Крім того, як вже було зазначено вище за змістом п. 4.7. договору, у разі розірвання цього договору за ініціативою відповідача в порядку, визначеному п. 7.2. договору, позивач має право залишити у себе зазначений вище гарантійний платіж.

Оскільки договір оренди було розірвано за ініціативою відповідача в порядку, визначеному п. 7.2. договору, і відповідач при цьому не надав суду доказів доплати на користь позивача гарантійного платежу на відповідну суму збільшення розміру орендної плати, суд приходить до висновку про задоволення зазначеної частини позову та стягнення з відповідача на користь позивача 26750 грн. доплати до гарантійного платежу.

Крім того враховуючи, що матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано будь-яких доказів сплати на корись позивача орендної плати в збільшеному розмірі за січень 2017 року, суд також приходить до висновку про задоволення зазначеної частини позову та стягнення з відповідача на користь позивача 18120,96 грн. заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 за січень 2018 року.

Разом з тим, оскільки після порушення провадження у даній справі відповідач сплатив на користь позивача 2000 грн. заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 за січень 2018 року провадження у справі щодо їх стягнення підлягає закриттю на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.2.) передбачено відповідальність відповідача у випадку несвоєчасної сплати орендної плати у вигляді сплати пені, і матеріалами даної справи підтверджено факт прострочення відповідачем таких зобов'язань, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за таке прострочення суд визнає правомірними.

Разом з тим суд констатує, що встановлений п. 6.2. договору розмір пені (0,5% від несплаченої суми за кожен ден прострочення) не відповідає та в зв'язку з цим має бути обмежений встановленому ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" можливому розміру нарахування штрафних санкцій (тобто не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня).

Здійснивши з урахуванням зазначених обставин відповідний розрахунок пені, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 339,69 грн. пені за прострочення сплати орендних платежів, що мали місце з 01.01.2018 р. по 31.01.2018 р.

В решті позову про стягнення пені слід відмовити в зв'язку з безпідставністю її заявлення до стягнення.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1699,45 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гулковського Володимира Володимировича (адреса: АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (адреса: 62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кім. 8-8; ):

18120,96 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 за січень 2018 року;

26750,00 грн. доплати до гарантійного платежу;

339,69 грн. пені;

1699,45 грн. судового збору.

В частині позову про стягнення 2000 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 02/12/16 від 19.12.2016 за січень 2018 року провадження у справі закрити.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.03.2018 р.

Суддя О.І. Байбак