ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1096/17

Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна"

відповідач-1 - приватне акціонерне товариство "Фоззі-Рітейл"

відповідач-2 - товариство з обмеженою відповідальністю "Експансія"

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Фоззі - Рітейл"

на рішення Господарського суду Київської області від 15 червня 2017 року у складі Антонової В.М. та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року у складі Куксова В.В. - головуючий, Тищенко О.В., Гончарова С.А.

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна"

до (1) приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл", (2) товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

про стягнення 120 380, 82 грн.

Історія справи

Обставини справи, короткий зміст та підстави позовних вимог

1. У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" та товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" про стягнення 120 380, 82 грн.

2. Підставою звернення до суду з вищезазначеними вимогами стали наступні обставини.

2.1. Між товариством з обмеженою відповідальністю "Компарекс України "(субліцензіар) та акціонерним товариством "Фоззі Рітейл" (клієнт), товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (афілійована особа) 01.02.2014р. було укладено ліцензійний договір № 1249/02-14.

2.2. Згідно з п. 2.1, 2.2 договору, субліцензіар зобов'язується в рамках ліцензійної угоди надати клієнту та афілійованим особам ліцензії (тимчасові або постійні) на право користування програмними продуктами Microsoft ,тимчасові ліцензії SoftwareAssurance (надалі разом - ліцензії). Список базових програмних продуктів, на які надаються ліцензії , зазначено у "Формі вибору продуктів", повний перелік програмних продуктів вказується в додатку № 1 до даного договору.

2.3. Відповідно до п. 2.10 договору, клієнт та афілійовані особи зобов'язуються прийняти право користування програмними продуктами, що зазначені в додатку №1 й оплатити їх в строки й на умовах, установлених в розділі 3 даного договору.

2.4. Сторонами у п. 3.3 договору погоджено, що загальна сума винагороди за постійні та тимчасові ліцензії, що сплачується клієнтом та афілійованими особами по даному договору, на дату його укладення, виходячи з розміру винагороди за кожну ліцензію, що встановлений в додатку №2, та кількості ліцензій для кожної зі сторін договору по кожному виду програмного продукту, зазначеного в додатку № 1 до даного договору, складає: 3 726 128,00 грн. що є еквівалентом 466 173,90 доларів США за офіційним курсом НБУ національної валюти України стосовно долара США відповідно до продажу доларів США на дату підписання даного договору, що дорівнює 799,30 грн. за 100 доларів США.

2.5. Як встановлено п. 3.4 договору, винагорода за ліцензії сплачується клієнтом та кожною з афілійованих осіб у порядку та на умовах, передбачених у додатку № 2 до даного договору.

2.6. У відповідності до п. 3.5. договору, датою платежу за даним договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок субліцензіара. Роялті сплачується клієнтом та афілійованими особами банківським переказом на поточний рахунок субліцензіара № в AT "Райффайзен Банк Аваль" МФО 300335 на підставі рахунку, виставленого субліцензіаром.

2.7. Положеннями п. 3.6. Договору встановлено, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2% порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі:

- С = В х (К2/К1), де

- В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного Договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного Договору, що підлягає сплаті;

- С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного Договору після перерахунку;

- К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання даного Договору;

- К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного Акту узгодження ліцензій згідно п.3.6 Договору.

2.8. У випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні акти є невід'ємними частинами цього договору (п. 3.7. договору).

2.9. П. 7.1 Договору встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2015р., але у будь - якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

2.10. На виконання умов укладеного договору позивач надав право на користування ліцензіями.

2.11. 25.02.2016р. позивач направив на адресу ПАТ "Фоззі-Рітейл" вимогу, в якій просив сплатити винагороду з урахуванням зміни курсу долара США. У відповідь на вищезазначену вимогу ПАТ "Фоззі-Рітейл" направило на адресу позивача лист № 90, яким повідомив, що оскільки договір на момент пред'явлення вимоги припинив свою дію, зобов'язання за договором були виконані в повному обсязі до закінчення дії договору, вимоги (акти) з приводу оплати курсової різниці, передбаченої п. 3.6, п. 3.7 договору, до закінчення дії договору не надсилались субліцензіаром товариству, а тому у ПАТ "Фоззі-Рітейл" відсутні підстави для здійснення оплати за вимогою № 45 від 25.02.2016р.

2.12. 24.05.2016р. позивач направив на адресу відповідача заяву від 20.05.2016р. № 134, згідно якої просив в порядку п. 3.6. та п. 3.7 договору сплатити винагороду у розмірі 120 380,82 грн. згідно рахунків та актів узгодження, що додані до заяви.

2.13. Даний спір виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідачів сплатити різницю суми винагороди за користування ліцензіями внаслідок збільшення національної валюти України стосовно долара США, в порядку п. 3.6 договору.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2017р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017р., позовні вимоги задоволені.

4. Судами встановлено, що позивачем були складені акти узгодження ліцензій, у зв'язку зі зміною курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долара США у відповідності до п.3.6, 3.7 договору, до закінчення строку дії останнього, і саме в строк дії ліцензійного договору виникли зобов'язання відповідачів стосовно оплати перерахованої винагороди (роялті), які відповідачі не виконали в повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з вказаними рішеннями, приватне акціонерне товариство "Фоззі - Рітейл" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

6. Скаржник обґрунтовує свої доводи касаційної скарги наступним:

6.1. оскільки позивачем не були направлені відповідачу-2 акти узгодження ліцензій станом на момент повного фактичного виконання зобов'язання, то підстави для сплати суми курсової різниці в розмірі 120 380, 82 грн. для відповідача-1 та відповідача-2 відсутні. Крім того, договором не передбачено зобов'язання відповідачів здійснювати перерахунок грошових коштів лише на підставі, що змінився курс валют, що узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, висловленою у постанові від 10.08.2016р. у справі №916/2196/15.

6.2. судами при прийнятті рішень не було враховано висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 22.03.2017р. у справі №908/1138/15, відповідно до яких після сплати остаточного платежу підстав для збільшення ціни за рахунок курсової різниці немає.

Позиція інших учасників справи

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило в задоволенні вимог касаційної скарги відмовити, оскаржувані рішення залишити без змін.

8. Загальні доводи, викладені у відзиві, зводяться до наступного:

8.1. зобов'язання щодо остаточного розрахунку за право користування ліцензійним програмним забезпеченням шляхом оплати сум коригування виникло на підставі курсових коливань еквівалентної валюти договору, а не на підставі актів узгодження цін.

8.2. ліцензійні договори не містять умов, які б встановлювали будь-які строки пред'явлення актів узгодження цін.

8.3. сторони договору встановили, що розмір сплаченого роялті є неостаточним та таким, що підлягає доплаті у розмірі, що визначається згідно формули, у випадку настання обставин визначених у п.3.6 договору, а саме курсових коливань валют на дату оплати роялті.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

9. Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог, оскільки Суд вважає, що рішення по справі винесені з повним з'ясуванням обставин справи та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

10. Правовідносини у даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами ліцензійного договору, які регулюються відповідними положеннями цивільного та господарського кодексів.

11. Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

12. Ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

13. Згідно з ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

14. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

15. Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

16. Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

17. Частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

18. Зі змісту п. 3.6 договору вбачається, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2 % порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі: С= В х (К2/К1), де В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного договору, що підлягає сплаті; С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами договору після перерахунку; К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання договору; К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного акту узгодження ліцензій згідно з п. 3.6 договору.

19. Згідно з п. 3.7 договору у випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні акти є невід'ємними частинами договору.

20. П.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

21. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

22. Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

23. Судами встановлено, що договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в такому договорі. Тому, укладаючи ліцензійний договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

24. Судами встановлено, що зобов'язання з оплати суми винагороди відповідачем-2 повністю виконано 23.06.2015р.

25. Згідно з пунктом 7.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2015р., але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

26. Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

27. Таким чином, судами вірно зазначено, що строк дії договору прив'язується до факту існування зобов'язань. Зобов'язання з оплати останньої кінцевої суми винагороди за користування ліцензією за договором було виконано відповідачем-2 лише 23.06.2015р.

28. Суди прийшли до правильного висновку, що зобов'язання відповідачів стосовно оплати перерахованої винагороди (роялті) виникло під час дії ліцензійного договору 23.06.2015р.

29. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

30. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

31. Як визначено ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

32. Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

33. У відповідності до ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

34. Враховуючи викладене, в порядку ст. 540 Цивільного кодексу України обов'язок по оплаті збільшеного розміру винагороди покладається на обох відповідачів (клієнта та афілійовану особу) в рівних частках.

35. Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій про те, що матеріалами справи підтверджена заборгованість ПАТ "Фоззі-Рітейл" та ТОВ "ЕКСПАНСІЯ" перед ТОВ "Компарекс Україна", а тому з них підлягає стягненню сума у розмірі 120 380,82 грн.

36. Суд відхиляє посилання скаржника на той факт, що оскільки позивачем не були направлені відповідачу-2 акти узгодження ліцензій станом на момент повного фактичного виконання зобов'язання, то підстави для сплати суми курсової різниці в розмірі 120 380, 82 грн. для відповідача-1 та відповідача-2 відсутні, зважаючи на те, що ліцензійні договори не містять умов, які б встановлювали будь-які строки пред'явлення актів узгодження цін.

37. Щодо висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 22.03.2017р. у справі №908/1138/15, на які посилається скаржник, Верховний Суд зазначає, у справі, судове рішення в якій надано заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, тому така практика не може бути застосована до спірних правовідносин.

38. Крім того, Суд відхиляє клопотання представника приватного акціонерного товариства "Фоззі Рітейл" про участь у судовому засіданні, подане 12 грудня 2018 року через канцелярію суду, оскільки не вбачає підстав для його задоволення, так як наявних у матеріалах справи встановлених фактичних обставин справи достатньо для перевірки правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та прийняття рішення у справі. Правильне застосування права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. За таких обставин та з урахуванням меж розгляду справи в суді касаційної інстанції касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

40. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

41. Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Фоззі - Рітейл" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15 червня 2017 року та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року у справі № 914/1542/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати складення повного судового рішення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.