ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

28.03.2018м. Дніпро№ 904/1117/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Рудь І.А., розглянувши заяву:

заявник: Комунальне підприємство "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

боржник: Товариство закритих стоянок транспортних засобів "Автомобіліст", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 20.03.2018 надійшла заява Комунального підприємства "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про видачу судового наказу про стягнення з Товариства закритих стоянок транспортних засобів "Автомобіліст", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області заборгованості у сумі 28 680 грн. 59 коп., з яких: 233 грн. 28 коп. - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води за період з серпня по листопад 2016, 21 601 грн. 73 коп. - витрати води у період з 29.08.2016 по 29.09.2016 внаслідок безоблікового водокористування, 2 838 грн. 55 коп. - пеня, 700 грн. 00 коп. - 3% річних, 3 307 грн. 03 коп. - інфляційні втрати.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 28.03.2013 № 15.

Крім того, заявник посилається на встановлення 26.09.2016 під час огляду систем водопостачання та водовідведення об'єкту ТЗСТЗ "Автомобіліст" представниками КП «Кривбасводоканал» факту порушення господарського зобов'язання вказаним підприємством, а саме - самовільне без погодження з КП "Кривбасводоканал" підключення трубопроводу подачі води діаметром 32 мм з мереж водопостачання по вул. Крутогорній.

На підставі встановлених обставин здійснено розрахунок витрат води у період з 29.08.2016 по 29.09.2016 за безоблікове водокористування в сумі 2 838 грн. 55 коп. на підставі п.п. 3.3, 3.4, 4.3, 5.18 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 № 190.

Заявник вказує, що 14.02.2017 на адресу ТЗСТЗ "Автомобіліст" листом з описом вкладеного направлено рахунки на суму 21 835 грн. 01 коп., акт звірки та акт технічного обстеження систем водопостачання.

Пунктом 3.1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 28.03.2013 № 150, укладеного між КП «Кривбасводоканал» та ТЗСТЗ "Автомобіліст", передбачено здійснення розрахунків за надані послуги протягом п'яти банківських днів після пред'явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції. Тому боржник мав сплатити суму в розмірі 21 835 грн. 01 коп. у строк до 22.02.2017.

Проте, боржником не виконані умови договору щодо здійснення оплати за рахунками, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість у заявленій сумі.

Оскільки вказана сума не була сплачена, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та п. 5.1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 28.03.2013 № 150 заявник нарахував суму 3%річних в розмірі 700 грн. 00 коп. за період 22.02.2017 по 19.03.2018, суму інфляційних втрат у розмірі 3 307 грн. 03 коп. за період лютий 2016 - лютий 2018 та пеню в сумі 2 838 грн. 55 коп. за період з 22.02.2017 по 22.08.2017.

Розглянувши заяву та подані Комунальне підприємство "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 5.1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 28.03.2013 № 150 визначено, що за порушення договірних зобов'язань до споживача можуть бути застосовані оперативно-господарські санкції.

Так, п. 4.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 № 190, заборонене будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

За змістом п. 3.2. вказаних Правил № 190 водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

З огляду на наведене, донарахована сума в розмірі 21 601 грн. 73 коп. за безоблікове водокористування є оперативно-господарською санкцією, а не грошовою заборгованістю за договором.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягнення пені.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Суд звертає увагу, що Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору про надання послуг), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Зазначені обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що заява Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про видачу наказу оформлена з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до норм п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, заявник має право повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства закритих стоянок транспортних засобів "Автомобіліст" заборгованості в сумі 233 грн. 28 коп. за послуги з централізованого постачання холодної води за період з серпня по листопад 2016 відповідно до умов договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 28.03.2013 № 15. .

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про видачу судового наказу за вимогами до Товариства закритих стоянок транспортних засобів "Автомобіліст" про стягнення заборгованості у сумі 28 680 грн. 59 коп., з яких: 233 грн. 28 коп. - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води за період з серпня по листопад 2016, 21 601 грн. 73 коп. - витрати води у період з 29.08.2016 по 29.09.2016 внаслідок безоблікового водокористування, 2 838 грн. 55 коп. - пеня, 700 грн. 00 коп. - 3% річних, 3 307 грн. 03 коп. - інфляційні втрати, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 29.03.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь