РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2018Справа № 910/161/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Любченко М.О., за участю секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Алферова Романа Володимировича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ»

про стягнення 74 166,23 грн.,

Представники учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Алферов Роман Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» про стягнення 61 805,19 грн. основного боргу та 12 361,04 грн. штрафу. Крім цього, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем прийнятих на себе за договором №188/1 від 03.07.2017р. перевезення вантажів з міжнародного сполучення та по території України зобов'язань в частині здійснення оплати за перевезення вантажу.

Ухвалою від 26.01.2018р Господарського суду міста Києва (після усунення позивачем недоліків, зазначених в ухвалі від 09.01.2018р. Господарського суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху) за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/161/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 21.02.2018р.

21.02.2018р. у судовому засіданні оголошено перерву до 21.03.2018р. Сторонам направлено виклики у судове засідання в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 21.03.2018р. не з'явився.

05.03.2018р. від позивача до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Вказана заява була судом розглянута та задоволена. Також, позивачем було направлено на адресу Господарського суду міста Києва оригінали доданих до позову документів.

Відповідач у судове засідання 21.03.2018р. представника не направив, про причини неявки останнього в судове засідання суд не повідомив. При цьому, з приводу повідомлення вказаного учасника судового процесу про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.01.2018р., а також ухвала про виклик у судове засідання від 21.02.2018р. були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04080, м.Київ, Подільський район, вулиця Новокостянтинівська, будинок 18-В.

Однак, конверти з ухвалами про відкриття провадження у справі від 26.01.2018р. та про виклик у судове засідання від 21.02.2018р. були повернуті до суду відділенням поштового зв'язку з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Як вбачається з витягів з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» поштові відправлення, які були скеровані на адресу відповідача, були повернуті відправнику внаслідок невдалих спроб вручення адресату 05.02.2018р. та 26.02.2018р.

Згідно з п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.01.2018р. та ухвалою про виклик у судове засідання від 21.02.2018р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Одночасно, суд зазначає, що за приписами ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв'язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

З огляду на вказану норму чинного законодавства України, судом складено телефонограму від 15.03.2018р. про виклик відповідача у судове засідання 21.03.2018р.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» про розгляд справи.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, поважних причин невиконання вимог суду та неявки в судові засідання суду не повідомив, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Нормами ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи 03.07.2017р. між Фізичною особою - підприємцем Алферовим Романом Володимировичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» (замовник) було укладено договір №188/1 перевезення вантажів з міжнародного сполучення та по території України, відповідно до п.1.1 якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях власним транспортом або залученим.

Ціни на послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються у рахунках-фактурах перевізника (п.3.1 договору №188/1 від 03.07.2017р.).

Відповідно до п.8.2 означеного правочину, договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2017р.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №188/1 від 03.07.2017р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з перевезення вантажу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 919 вказаного нормативно-правового акту визначено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

За умовами договору №188/1 від 03.07.2017р. замовник зобов'язався, зокрема, надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого «замовлення на перевезення», що є невід'ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи, їх телефони, назва та характер вантажу, об'єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги (п.2.1.1 даного правочину), а перевізник зобов'язався, зокрема, у випадку досягнення сторонами згоди щодо умов конкретного перевезення вантажів направляти замовнику підтверджене штампом перевізника «замовлення на перевезення» із зазначенням водія та державного номера автомобіля, доставити вантаж у відповідності з поданим «замовленням на перевезення» в пункт призначення і здати його вантажоодержувачу (п.п.2.2.1, 2.2.6 договору №188/1 від 03.07.2017р.).

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що у межах договору №188/1 від 03.07.2017р. контрагентами було погоджено здійснення перевезення за заявкою №188 від 03.11.2017р.

Відповідно до умов вказаної заявки позивач зобов'язався здійснити на замовлення відповідача перевезення вантажу за маршрутом Ehingen, Німеччина - Харків, UA, а відповідач зобов'язався сплатити перевізнику за перевезення 2000 євро у безготівковій формі по курсу Національного банку України на день розвантаження протягом 7-10 банківських днів по отриманню оригіналів документів. Вантажоодержувачем визначено Приватне підприємство «Компанія Талант».

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №188/1 від 03.07.2017р. та заявки №188 від 03.11.2017р. Фізичною особою - підприємцем Алферовим Романом Володимировичем було здійснено відповідне перевезення, за наслідками якого складено міжнародну товарно-транспортну накладну (СМR) №0012948 від 07.11.2017р., що скріплена печаткою вантажоодержувача, Приватного підприємства «Компанія Талант».

Відповідачем обставин належного виконання позивачем своїх обов'язків в частині перевезення за заявкою №188 від 03.11.2017р. не спростовано.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, судом встановлено, що Фізичною особою - підприємцем Алферовим Романом Володимировичем було виконано свої зобов'язання за договором №188/1 від 03.07.2017р. в частині здійснення перевезення за заявкою №188 від 03.11.2017р.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст.916 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вже вказувалось судом, за умовами п.3.1 договору №188/1 від 03.07.2017р. ціна за послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

Відповідно до п.3.2 договору №188/1 від 03.07.2017р. у випадку, якщо сторонами в замовленні на перевезення визначено вартість перевезення вантажу в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день розвантаження.

Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника за рахунок грошей, отриманих від клієнта, на розрахунковий рахунок перевізника, протягом 30-ти банківських днів після отримання рахунка фактури перевізника, товарно-транспортної накладної (СМR) з відміткою вантажоотримувача про отримання вантажу, якщо в «замовленнях на перевезення» не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення (п.4.1 договору №188/1 від 03.07.2017р.)

Згідно п.4.2 означеного правочину днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на розрахунковий рахунок перевізника.

Замовник зобов'язався, зокрема, своєчасно оплачувати послуги перевізника (п.2.1.7 договору №188/1 від 03.07.2017р.).

Як вже зазначалось судом, у заявці №188 від 03.11.2017р. сторонами було погоджено вартість перевезення у розмірі 2000 євро по курсу Національного банку України на день розвантаження, та строк оплати протягом 7-10 банківських днів по отриманню оригіналів документів.

Зі змісту товарно-транспортної накладної (СМR) №0012948 від 07.11.2017р. вбачається, що відмітка вантажоодержувача - Приватного підприємства «Компанія Талант» про отримання вантажу проставлена 13.11.2017р., а отже, за офіційним курсом Національного банку України станом на дату розвантаження товару вартість перевезення вантажу складала 61 805,19 грн.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Фізичною особою-підприємцем Алферовим Романом Володимировичем було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» оригінали документів, які підтверджують здійснення перевезення, про що свідчить долучена позивачем до матеріалів справи експрес-накладна №0059 від 15.11.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта».

Наразі, отримання 16.11.2017р. замовником оригіналів документів, що свідчать про належне виконання позивачем перевезення за узгодженою між сторонами заявкою №188 від 03.11.2017р., підтверджується витягом з веб-сайту https://novaposhta.ua/tracking про відстеження відправлення за експрес-накладною №0059 від 15.11.2017р.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги умови спірного правочину та заявки до нього, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати перевезення вантажу за договором №188/1 від 03.07.2017р. та заявкою №188 від 03.11.2017р. на суму 61 805,19 грн., настав.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» всупереч умов договору №188/1 від 03.07.2017р. і заявки №188 від 03.11.2017р. до нього, не оплачено вартість перевезення вантажу на суму 61 805,19 грн. у строк, погоджений сторонами у заявці №188 від 03.11.2017р. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, оскільки відповідачем у визначеному Господарським процесуальним кодексом України порядку, не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 61 805,19 грн. підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення штрафу в розмірі 12 361,04 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст.231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом п.3 додаткових умов заявки №188 від 03.11.2017р. до договору №188/1 від 03.07.2017р. у разі несвоєчасної оплати, замовник сплачує перевізнику штраф в розмірі 20% від вартості перевезення.

З огляду на те, що відповідачем не було оплачено вартість виконаного позивачем перевезення у строк, погоджений сторонами в заявці №188 від 03.11.2017р., заявником нараховано та заявлено до стягнення штраф в сумі 12 361,04 грн.

Здійснивши перевірку наведеного Фізичною особою - підприємцем Алферовим Романом Володимировичем розрахунку, судом встановлено, що останній є вірним, а позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» штрафу в сумі 12 361,04 грн. - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Алферова Романа Володимировича до Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» про стягнення 61 805,19 грн. плати за перевезення та штрафу на суму 12 361,04 грн. ґрунтуються на нормах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 600 грн. покладається на відповідача.

Як вказувалось вище, позивачем було заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 400 грн.

За змістом ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2017р. між адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (повірений) (свідоцтво №507 про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.05.2008р.) та Фізичною особою - підприємцем Алферовим Романом Володимировичем (довіритель) було укладено договір про надання правової допомоги, за змістом якого повірений зобов'язався від імені і за рахунок довірителя надати правову допомогу у спорі, що виник з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ», зокрема, підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву, а довіритель зобов'язався сплатити повіреному винагороду у розмірі 7 400 грн.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано детальний опис робіт (наданих послуг) у позовній заяві, акт №4/12 від 28.12.2017р. приймання-передачі наданих послуг, виконаних адвокатом на суму в розмірі 7 400 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №4/12 від 28.12.2017р. на суму 7 400 грн. на підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу на те, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» не було подано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, останні покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Алферова Романа Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» про стягнення 74 166,23 грн. в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ+ДДЗ» (04080, м.Київ, Подільський район, вул.Новокостянтинівська, буд.18-В, ) на користь Фізичної особи - підприємця Алферова Романа Володимировича (36038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг у розмірі 61 805,19 грн., штраф на суму 12 361,04 грн., судовий збір у розмірі 1 600 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 400 грн.

3.Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.03.2018р.

Суддя М.О.Любченко