РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/168/18

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобенерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України"
простягнення 534 743 грн 87 коп.
Представники:
від позивача:не з'явились;
від відповідача: не з'явились,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.01.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобенерго" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" про стягнення 534 743 грн 87 коп. штрафних санкцій за невиконання зобов'язань за договором про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016 не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару, у зв'язку з чим позивачем нараховано штраф у розмірі 212 199 грн 95 коп. та пеню у розмірі 322 543 грн 92 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2018 відкрито провадження у справі № 910/168/18, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.02.2018.

29.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду.

29.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення.

31.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2018.

07.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання 12.03.2018 не з'явилися, представник позивача клопотання про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі (частина 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

В обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи відповідач посилається на те, що в період часу з 12.03.2018 по 13.03.2018 включно директор підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" буде перебувати в службовому відрядженні у м. Кременчуці Полтавської області і не зможе з'явитися в судове засідання та дати пояснення по суті спору від імені відповідача.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобенерго" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" (постачальник за договором) укладено договір про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар ДК 016-2010:42414400-5 (далі - товар), 2015-2016 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Відповідно до специфікації сторони погодили поставку товару - ПКС-55713-5К-3 на шасі КАМАЗ-43118 у кількості 1 шт. виробництва ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" загальною вартістю 4 720 020 грн 00 коп. з ПДВ, технічних регламент безпеки машини відповідає постанові КМУ № 62 від 30.01.2013.

Згідно з пунктом 3.2 договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (пункт 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили умови розрахунків: передоплата 30 %, решта протягом 45 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі товару.

У відповідності до пункту 4.4 договору при надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника від покупця, сторони обумовлюють, що в будь-якому випадку вони надходять в рахунок оплати товару, що поставляється постачальником по цьому договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору строк поставки товару: - протягом 30 календарних днів з дати передплати.

Положеннями пункту 10.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

30.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" підписано додаткову угоду № 425-ДОЭ-ДЦ/3 до договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016.

Відповідно до статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України, сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору до 30 вересня 2017 року (пункту 1 додаткової угоди).

У відповідності до пункту 2 додаткової угоди сторони дійшли до взаємної згоди внести до пункту 1.1 договору виклавши його в наступній редакції: "Постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 016-2010:42414400-5 (далі - товар), 2016-2017 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Відповідно до специфікації, викладеній у додатковій угоді, сторони погодили поставку товару - КС-55713 на шасі КРАЗ-6322 (6х6) у кількості 1 шт. виробництва ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" загальною вартістю 4 243 999 грн 00 коп. з ПДВ, технічних регламент безпеки машини відповідає постанові КМУ № 62 від 30.01.2013.".

Сторони дійшли до взаємної згоди внести зміни до пункту 5.1 договору виклавши його в наступній редакції: "Строк поставки товару: не пізніше 30 вересня 2017 року.".

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частин 1 та 2 статті 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання грошових зобов'язань за договором про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016 позивач, відповідно до платіжного доручення № від 12.10.2016, на користь відповідача сплатив попередню оплату у розмірі 1 416 006 грн 00 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів поставки товару за договором про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016, позивачем за період з 11.10.2017 по 26.12.2017 нараховано відповідачу пеню за прострочення поставки товару у розмірі 322 543 грн 92 коп. та штраф за не поставку товару в межах 10 календарних днів у розмірі 212 199 грн 95 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до пункту 7.2.1 договору у випадку не поставки/недопоставки прострочення поставки товару в межах 10 календарних днів постачальник сплачує покупця штраф у розмірі 5 % від суми вартості не поставленого/недопоставленого/поставленого з простроченням строку товару

Згідно з пунктом 7.2.2. договору у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару понад 10 календарних днів, постачальник починаючи з 11 календарного дня додатково до штрафу передбаченого у пункті 7.2.1. сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від суми цього договору, за кожен день прострочення.

З огляду на вищенаведене та доведення факту невиконання відповідачем зобов'язань щодо поставки товару, дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.2 договору.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо невиконання позивачем зобов'язань з оплати попередньої оплати за поставку КС-55713 на шасі КРАЗ-6322, у зв'язку з тим, що умовами додаткової угоди не передбачено, що грошові кошти, які були оплачені позивачем за поставку за поставку кран-підіймача ПКС-55713-5К-3 на шасі КАМАЗ-43118 згідно платіжного доручення № від 12.10.2016 підлягають зарахуванню за оплату КС-55713 на шасі КРАЗ-6322, не приймаються судом до уваги, оскільки, у відповідності до пункту 4.4 договору сторони визначили, що при надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника від покупця, сторони обумовлюють, що в будь-якому випадку вони надходять в рахунок оплати товару, що поставляється постачальником по цьому договору.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку щодо поставки товару за договором про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за не поставку товару понад 10 календарних днів у розмірі 322 543 грн 92 коп., нарахованої за період з 11.10.2017 по 26.12.2017, та штрафу за не поставку товару в межах 10 календарних днів у розмірі 212 199 грн 95 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" (03126, місто Київ, вулиця Академіка Білецького, будинок 9-В, ідентифікаційний код 37783462) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Островського, будинок 8, ідентифікаційний код 00131268) пеню за не поставку товару понад 10 календарних днів у розмірі 322 543 (триста двадцять дві тисячі п'ятсот сорок три) грн 92 коп., штраф за не поставку товару в межах 10 календарних днів у розмірі 212 199 (двісті дванадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 021 (вісім тисяч двадцять одна) грн 16 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 30.03.2018

Суддя Н.Б. Плотницька