ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2018р. Справа №914/2154/17

Колегія суддів у складі

Головуючий суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі В.Думин

розглянула справу за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Світлиця - 46,м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,

про зобовязання припинити дії по перешкоджанню введенню в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу та визнати договір про умови експлуатації будинкового лічильника укладеним в редакції ПАТ Львівгаз

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 представник;

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3-Ю.Р. представник;

Від третьої особи: не зявився:

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Світлиця - 46 про зобовязання припинити дії по перешкоджанню введенню в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу та визнання договору про умови експлуатації будинкового лічильника укладеним в редакції ПАТ Львівгаз.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляться від підписання договору про умови експлуатації будинкового лічильника газу.

Ухвалою від 23.10.2017р. суд порушив провадження у справі та призначив розгляд справи на 06.11.2017р.

В судове засідання 06.11.2017р. зявилися представники сторін. Представник позивача просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Подав письмові пояснення щодо підстав залучення комісії в якості третьої особи.

Представник відповідача в наданих поясненнях не заперечив проти залучення до участі у справі в якості третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Ухвалою від 06.11.2017р. суд залучив до участі у справі № 914/2154/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та відклав розгляд справи на 28.11.2017р.

21.11.2017р. третя особа подала через канцелярію суду письмові пояснення по суті спору та просила суд розглядати справу без присутності уповноваженого представника. В даних поясненнях зокрема звернено увагу на те, що в силу положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», позивач, як субєкт господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобовязаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі- до 01.01.2018р.

Відповідно до затвердженого Плану розвитку ПАТ «Львівгаз» на 2016 -2025 роки включені витрати на встановлення загально будинкового лічильника газу для будинку за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 46 (ОСББ «Світлиця-46»). Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРМ балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

23.11.2017р. відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач посилається на те, що ні супровідного листа на який посилається позивач ні примірника договору він не отримував, тому не мав можливості розглянути його і надати кваліфіковану відповідь. Також відповідач звертає увагу на те, що кожен з мешканців будинку №45 по вул. В.Великого у м.Львові перебуває у договірних відносинах з ПАТ «Львівгаз» а відтак потреби у врегулюванні договірних відносин в рамках спірного договору немає.

В судовому засіданні 28.11.2017р. розгляд справи було відкладено на 07.12.2017р. у звязку із неявкою представника відповідача та представника третьої особи.

В судовому засіданні 07.12.2017р. розгляд справи відкладався до 13.12.2017р. для надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

13.12.2017р. позивач подав письмові пояснення на відзив відповідача та додаткові письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 13.12.2017р. розгляд справи було відкладено на 17.01.2018р.

Також ухвалою від 13.12.2017р. суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення кладу колегії суддів від 14.12.2017р., для розгляду даної справи було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Запотічняк О.Д., суддя Синчук М.М., суддя Козак І.Б.

Ухвалою від 17.01.2018р. колегія суддів прийняла справу до розгляду.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII. Відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З метою забезпечення реалізації учасниками справи своїх нових процесуальних прав, суд продовжив розгляд справи у порядку загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження.

Для надання сторонам можливості подати всі докази, якими вони обґрунтовують свою правову позицію, суд відклав попереднє засідання на 07.02.2018р.

Проте, у звязку із тимчасовою непрацездатністю члена колегії суддів - судді Козак І.Б., розгляд справи 07.02.2018р. не відбувся.

Ухвалою від 12.02.2018р. суд призначив розгляд справи в підготовчому засіданні на 28.02.2018р.

В судовому засіданні 28.02.2018р. розгляд справи відкладався на 14.03.2018р.

В судове засідання 14.03.2018р. зявився представник позивача та представники відповідача.

Ухвалою від 14.03.2018р. суд закрив підготовче провадження у справі №914/2154/17 та перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі просив суд їх задоволити. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд в позові відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Позивач звернувся до відповідача з листом від 15.09.2017р. №Lv 007.2-СЛ-8503-0917 в якому просить відповідача ОСОБА_4 про умови експлуатації будинкового лічильника №38 SLv 6753-17 від 01.09.2017р., який визначає порядок відносин щодо забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку, зняття будинкового вузла обліку газу на базі ультразвукового лічильника газу, який належить ПАТ «Львівгаз», встановлений за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого,46 та лічильників газу, установлених у квартирах такого будинку (за їх наявності).

До вказаного листа позивачем долучено два примірники відповідного договору.

Як вбачається із згаданого листа, позивач просить підписати договір, оскільки відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011р. №3533-VI, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до розділу ІХ гл.5 Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.092015р. №2494 (далі Кодекс ГРМ) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. №620 затверджено Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку.

Так, згідно п.4 Положення, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Відповідно до п.6 Положення зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу.

Як встановлено судом, відповідачем не було підписано направлений позивачем примірник Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38 SLv 6753-17 від 01.09.2017р. і загальнобудинковий лічильник в багатоквартирному будинку в м. Львові по вул. Володимира Великого,46 встановлено не було.

Вказані обставини змусили позивача звернутися за захистом своїх прав до суду.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Як зазначено в ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи являється, зокрема, вимога про визнання договору про умови експлуатації будинкового лічильника укладеним в редакції позивача.

Відповідно до ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч.1 ст.187 ЦК України).

Таким чином, з наведеного вбачається, що в сторони виникає обовязок укласти договір, а суд вправі розглядати спір про визнання договору укладеним лише у випадку, якщо укладення такого договору є обовязковим на підставі закону.

Як зазначено в позовній заяві, на думку позивача, договір котрий він просить визнати укладеним є обовязковим згідно вимог:

-ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

-п.1,2 глави 5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р.;

-п.4, 6 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. №620.

В першу чергу суд зазначає, що з наведеного переліку нормативно-правових актів на котрі покликається позивач, Кодекс ГРМ та Тимчасове положення являються лише підзаконними нормативно-правовими актами, а не законом. Єдиним законом, який визначає особливості встановлення лічильників газу споживачам являється Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011р. №3533-VI (далі Закон №3533-VI).

На думку позивача, Закон №3533-VI поширює свою дію на встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, оскільки положеннями ст.6 цього Закону передбачено встановлення лічильників газу, разом з тим, не зазначено, що вказані лічильники мають бути індивідуальними (як це зазначає відповідач).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону №3533-VI, він визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

При цьому, згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону №3533-VI споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

За змістом ст. 2 Закону №3533-VI постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Також відповідно до ст.6 Закону №3533-VI суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Необхідно зазначити, що з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону №3533-VI Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2012 року було прийнято Розпорядження № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу» пунктом 1 якого передбачено Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями і суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території вжити заходів до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу до 1 січня 2018 р. - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі.

Таким чином, системний аналіз положень Закону №3533-VI, зокрема його преамбули та статей 2 та 6, а також Розпорядження № 259-р від 25.04.2012р., свідчить про те, що цей Закон поширює свою дію на випадки забезпечення фізичних осіб (населення) індивідуальними приладами обліку в квартирах та приватних будинках, так як саме вказані прилади обліку забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу. Загальнобудинкові вузли обліку не забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу мешканців квартир, оскільки як зазначено в п.5 Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 показання будинкового вузла обліку в будинках де не встановлено квартирних лічильників газу є лише підставою для подальшого розподілу обсягу спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Слід зазначити, що в листі №7334/17/47-12 від 16.11.2012р. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики теж наголошує на тому, що Законом №3533-VI передбачається встановлення лічильників кожному споживачеві. Наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачеві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що положення Закону №3533-VI не регулюють питання забезпечення населення загальнобудинковими вузлами обліку та не визначають обовязковості встановлення вказаних вузлів до 1 січня 2018р. А тому необґрунтованими є покликання позивача на вимоги ч.1 ст.6 Закону №3533-VI як на підставу обовязковості укладення Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №06ALv6395-17 від 15.08.2017р.

Крім цього, безпідставність позовних вимог до відповідача із покликанням на положення Закону №3533-VI, котрий регулює забезпечення комерційного обліку газу в квартирах та приватних будинках доводиться також тим, що відповідно до ч.4 ст.22 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» газопостачання квартир та нежитлових приміщень здійснюється на підставі договорів між їх власниками і газо- та електропостачальними організаціями відповідно до вимог законодавства.

Також, за змістом ст. 4 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Разом з тим, як вбачається з ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент направлення позивачем листа та проекту договору) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Слід зазначити, що станом на момент винесення рішення у справі, положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» діють в редакції від 09.11.2017р., яка набрала чинності з 10.12.2017р.

Відповідно до ч.2 ст.14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Положеннями ч.2 ст.17 вказаного Закону передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Варто зазначити, що положення ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) визначають такі поняття, як:

колективний споживач - юридична особа, що об'єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об'єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов'язковим для виконання всіма співвласниками.

Водночас за змістом абз.5 ч.4 ст.8 та ч.4 ст.14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) колективний договір про надання комунальних послуг може бути укладений з виконавцем відповідної послуги у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг.

Таким чином, з огляду на викладені положення чинного законодавства України, відповідач ОСББ «Світлиця-46» згідно вимог ст.6 Закону №3533-VI не вправі укладати договори про встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, оскільки, як вже зазначалося, положення вказаного закону не регулюють питання встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, а також у звязку з тим, що згідно вимог ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ здійснює належне утримання та використання спільного майна, а ст.6 Закону №3533-VI поширюється на встановлення лічильників газу в квартирах та приватних будинках, котрі є приватним майном.

Суд зазначає, що позивачем не наведено положень закону, котрі б існували станом на момент направлення листа №Lv007.2-СЛ-8503-0917 від 15.09.2017р. та проекту Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6753-17 від 01.09.2017р. та котрі б зобовязували відповідача укладати спірні договори. Станом на момент вирішення справи, таким законом являється ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим, положення цього закону зобовязують відповідача укладати спірний договір лише у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку (водночас, вказане рішення відсутнє в матеріалах справи).

Не заслуговують на увагу покликання позивача, що обовязковість врегулювання договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі, а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку передбачено в п.4 Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 та пунктом 1 глави 5 Розділу ІХ Кодексу ГРМ.

Зокрема, як вже зазначалося, Кодекс ГРМ та Тимчасове положення являються лише підзаконними нормативно-правовими актами, а положення ст.ст. 179, 187 ГК України передбачають, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору.

Крім цього, як вбачається з преамбули Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 це Тимчасове положення визначає лише порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків).

Також, як зазначено в Тимчасовому положенні вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. N 618, та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 р. N 2494.

Водночас, відповідно до п.2 Правил обліку природного газу №618 від 27.12.2005р. правила поширюються на суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги про визнання укладеним Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6753-17 від 01.09.2017р. в редакції запропонованій позивачем є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Не підлягають до задоволення також і вимоги зобовязати відповідача припинити дії по перешкоджанню введення в експлуатацію загально будинкового вузла обліку газу.

Позивач, як доказ того, що відповідачем чиняться дії по перешкоджанню введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу покликається на те, що останній не підписує проект договору, котрий йому було направлено. Разом з тим, як вже зазначалося, з огляду на відсутність встановленого законом обовязку відповідача підписати спірний договір, непідписання направленого йому проекту не може свідчити про чинення ним перешкод щодо введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного

господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 21.03.2018р.

Головуючий суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Козак І.Б.