ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 року Справа № 904/8399/17

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Подобєда І.М., Березкіної О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима", м. Дніпро

представник Солошенко С.В., довіреність №1 від 01.03.2018, адвокат;

Відповідач-1 - Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро

представник Літвінова А.І., посвідчення №831 від 22.01.2018;

Відповідач-2 - Управління Державної казначейської служби України у Новокодацькому районі міста Дніпра, м. Дніпро

представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/8399/17 (суддя Загинайко Т.В., повне рішення складено 19.12.2017)

у справі

про стягнення 191 051 грн 29 коп

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення господарського суду:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі відповідач-1), Управління Державної казначейської служби України у Новокодацькому районі міста Дніпра (надалі відповідач-2) про стягнення з державного бюджету України шкоди в розмірі 191 051 грн 29 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконними діями Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо виконання наказу від 20.04.2016 у справі №904/8110/15 під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у справі №904/8514/16 про банкрутство ТОВ "Максима", та після визнання боржника банкрутом; факт незаконності дій органу ДВС установлений ухвалою суду від 04.07.2017 у справі №904/8110/15, яка набула законної сили; незаконними діями відповідача-1 позивачу спричинена шкода у розмірі 191 051 грн 29 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 (суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби у Новокодацькому районі м. Дніпра на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" 191051, 29 грн - шкоди.

Рішення суду мотивоване наявністю у спірних відносинах всіх елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди, передбаченої ст.1173 Цивільного кодексу України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд не взяв до уваги, що спірні кошти було списано з боржника (позивача) на виконання рішення господарського суду у справі №904/8110/15, яке набрало законної сили; наказ у даній справі не було скасовано, він є чинним;

- суд не врахував, що стягнені кошти перераховані стягувачеві та Управлінню Державної казначейської служби України у Новокодацькому районі м. Дніпра, Головному управлінню юстиції у Дніпропетровській області, скаржник не є вигодонабувачем цих коштів та позбавлений можливості їх повернення; вказана правова позиція підтверджується постановою Вищого господарського суду України у справі №925/871/15;

- суд безпідставно вирішив повернути дані кошти з бюджету, оскільки ці кошти вже отримані стягувачем.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/8399/17. Сторонам наданий строк до 19.02.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень, заяв, клопотань в порядку ст. ст. 38, 169, 170, 263 Господарського процесуального кодексу України. Судове засідання у справі №904/8399/17 призначено на 05.03.2018.

Письмових заяв в строки, встановлені ст. ст. 38, 205 Господарського процесуального кодексу України щодо відводу колегії суддів та роз'яснення прав та обов'язків учасників справи до суду не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду апеляційної інстанції 16.02.2018, Управління Державної казначейської служби України у Новокодацькому районі міста Дніпра підтримало доводи апеляційної скарги, зазначило про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказало на те, що не є належним відповідачем у цій справі, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у будь-які правовідносини; в даному випадку відсутні всі елементи цивільного правопорушення, оскільки відповідач-2 ніяким чином не зобов`язаний перед позивачем; зауважило, що Управління тільки здійснює платежі з рахунків державних установ, якою є відповідач-1 та не несе відповідальність за правильність оформлення платіжних документів, розпорядження грошовими коштами здійснює тільки державна виконавча служба, отже, відповідач-2 не несе обов`язку з відшкодування позивачу шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу державної влади.

У відзиві на апеляційну скаргу, отриманого Дніпропетровським апеляційним господарським судом 16.02.2018, та у доповненні до відзиву позивач зазначив, що державним виконавцем порушені положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів, про порушення справи про банкрутство ТОВ "Максима" державний виконавець органу державної виконавчої служби був обізнаний та йому направлялись відповідні ухвали суду, отже, останній не мав права здійснювати виконавчі дії у виконавчому провадженні №51827708. Вказані дії органу державної виконавчої служби були визнані незаконними ухвалою суду від 04.07.2017, тому наявні всі підстави для покладення на відповідача-1 обов`язку щодо відшкодування шкоди, яка в силу статті 56 Конституції та ст.1173 Цивільного кодексу України відшкодовується державою. Стосовно правові підстави стягнення шкоди, завданої діями органу державної виконавчої служби, з державного бюджету через Управління державної казначейської служби, то відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 23.06.2008 по справі №8/245 (15/310/07) відповідальність згідно зі ст.56 Конституції України та ст.1173 Цивільного кодексу України несе сама держава, а не її органи або посадові чи службові особи, такі особи здійснюються свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції; структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди за рахунок видатків на утримання, в тому числі органів державної влади, а за змістом ст.56 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001 у таких випадках гарантується право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів; ст.25 Бюджетного кодексу України передбачено списання у безспірному порядку на підставі рішення суду коштів державного бюджету та місцевих бюджетів казначейством України; також таке списання передбачено п.п.2 п.35 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

27.03.2018 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О. по справі здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого відповідно до протоколу справу №904/8399/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєда І.М., Березкіної О.В. та прийнято зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 28.03.2018.

В судовому засіданні 05.03.2018 було оголошено перерву до 28.03.2018.

У судовому засіданні 28.03.2018 повноважний представник Позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що розподілу коштів у процедурі банкрутства ще не було, стягувач за наказом від 20.04.2016 по справі №904/8110/15 (ПАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат") не заявляв свої вимоги у процедурі банкрутства, не був включений до реєстру вимог кредиторів, що підтверджується ухвалою суду від 11.05.2017 у справі №904/8514/16, тобто, не взяв участі у справі про банкрутство, при цьому позивач вказав на те, що стягувач за наказом від 20.04.2016 може претендувати на грошові кошти лише шляхом звернення з грошовими вимогами до боржника (позивача) у справі про банкрутство.

Повноважний представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, підтвердив, що органу державної виконавчої служби було відомо про порушення справи №904/8514/16 про банкрутство ТОВ "Максима".

Відповідач-2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи у судовому засіданні 05.03.2018 (а.с.111, т.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача, Відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

17.12.2015 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8110/15, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2016, задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо- збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" про стягнення штрафних санкцій, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на користь Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" 170955,00 грн - штрафних санкцій та 2564,35 грн - витрат по сплаті судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ від 20.04.2016 (а.с.164, т.1).

02.08.2016 державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, який в подальшому перейменовано у Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51827708 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 у справі №904/8110/15 (а.с.216, т.1).

26.10.2016 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі №904/8514/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.33-34, т.1).

08.11.2016 постановою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8514/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 5 місяців до 08.04.2017 (а.с.35-38, т.1).

Ухвалу господарського суду від 26.10.2016 та постанову суду від 08.11.2016 отримано Ленінським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра відповідно 01.11.2016 та 17.11.2016 (а.с.158, 159, т.1).

Крім того, про визнання ТОВ "Максима" банкрутом Ленінський відділ державної виконавчої служби повідомлено ліквідатором Товариства Морозовим І.А. листом від 22.11.2016 (а.с.154, 155, т.1).

24.04.2017 відповідно до платіжної вимоги №в-11/390 від 21.04.2017 з ліквідаційного рахунку позивача №4, що відкритий в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 №904/8110/15, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, було списано грошові кошти у сумі 191051 грн 29 коп (а.с. 32, 228, т.1).

11.05.2017 державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №51827708 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 у справі №904/8110/15 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку із повним погашенням боргу за виконавчим документом, з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.141, 234, т.1, на звороті).

04.07.2017 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8110/15 визнано незаконними дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо звернення стягнення на грошові кошти боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" за платіжною вимогою від 21.04.2017 №в-11/390 у розмірі 191 051 грн 29 коп, що знаходилися на ліквідаційному рахунку №4 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"; визнано недійсною постанову Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2017 №51827708; відмовлено в задоволенні скарги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Максима" грошових коштів у розмірі 191 051,29 грн (а.с.13-18 т.1).

Вказана ухвала господарського суду залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 (а.с.23-31, т.1), постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017; при цьому Товариству з обмеженою відповідальністю "Максима" судом апеляційної інстанції вказано, що в межах розгляду скарги на дії державної виконавчої служби задовольнити вимогу про повернення стягнутих грошових коштів неможливо; для відновлення порушеного права скаржника існує передбачений законодавством спосіб захисту права - відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або місцевого самоврядування.

Неправомірні дії відповідача-1, внаслідок яких позивач зазнав шкоди на суму 191 051 грн 29 коп, і стали підставою звернення позивача з позовом до господарського суду.

Висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням обставин справи в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга безпідставна та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірні відносини є відносинами з відшкодування шкоди, що регулюються нормами глави 82 підрозділу 2 розділу ІІ Цивільного кодексу України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст.1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій або бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За приписами ст. 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

В даному випадку господарським судом встановлено, що доказом протиправних дій державного виконавця є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8110/15 від 04.07.2017, яка набрала чинності та якою визнано дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 51827708 від 11.05.2017.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди вже встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили і воно є преюдиціальним для вирішення даного спору.

Враховуючи, що судовим рішенням встановлено неправомірність дій державного виконавця, матеріалами справи підтверджений розмір шкоди у сумі 191051,29 грн, а також доведений причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача-1 та завданням позивачу шкоди, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі та необхідності відшкодування позивачу заявленої шкоди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що неправомірними діями державного виконавця порушені інтереси кредиторів боржника, оскільки під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та після визнання боржника банкрутом, органом ДВС здійснено виконання наказу по справі № 904/8110/15 на користь ПАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат", внаслідок чого ліквідаційна маса, за рахунок якої здійснюється задоволення вимог кредиторів у встановленій законом черговості, зменшилась, при цьому стягувач взагалі не заявив кредиторських вимог до боржника в встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність повернення коштів з бюджету, відсутність можливості повернути відповідачем-1 кошти, оскільки скаржник не є вигодонабувачем, а стягнуті суми перераховані на користь трьох різних юридичних осіб, є безпідставними, оскільки: по-перше, відшкодування шкоди державою на користь фізичних та юридичних осіб, які постраждали внаслідок незаконних дій державного органу, органу місцевого самоврядування передбачене прямою нормою закону (ст.1173 ЦК України) та порядок такого відшкодування визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників"; по-друге, у позовах даного виду мова не йде про повернення державним органом безпідставно отриманих коштів, а предметом є компенсація державою юридичній або фізичній особі втрат, яких вона зазнала за незаконні рішення, дію чи бездіяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, безвідносно ким був вигодонабувач втрачених позивачем коштів. При цьому, чинне законодавство України не пов`язує право позивача на відшкодування шкоди з поверненням втраченої ним суми коштів вигодонабувачем, а лише з встановленим фактом незаконності рішень, дій чи бездіяльності державних органів.

Доводи апеляційної скарги, що спірні кошти було списано з боржника (позивача) за чинним наказом, на виконання рішення господарського суду у справі №904/8110/15, яке набрало законної сили, колегією суддів відхиляються, з огляду на встановлену судовим рішенням у справі №904/8110/15 незаконність таких дій, до того ж судова колегія звертає увагу скаржника, що з моменту порушення справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі і пріоритет в будь-яких відносинах, стороною яких є боржник, мають спеціальні норми Закону про банкрутство; послідовність дій, в разі порушення відносно боржника справи про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, визнання останнього банкрутом, також передбачена Законом України "Про виконавче провадження"; при цьому Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не ставить під сумнів законність рішення господарського суду, не скасовує чинність наказу, виданого на його виконання, а лише визначає порядок заявлення в межах справи про банкрутство боржника кредиторських вимог на підставі існуючих виконавчих документів.

Стосовно посилання скаржника на практику у подібного роду відносинах (постанова Вищого господарського суду України від 09.08.2016 у справі №925/871/15), то колегія суддів зазначає, що у вказаній постанові відмовлено в задоволенні скарги в частині повернення грошових коштів з бюджету з тієї підстави, що в межах справи про банкрутство не може бути розглянута така вимога, для якої існує інший порядок розгляду. В задоволенні такої самої вимоги у межах розгляду скарги на дії державного виконавця у справі №904/8110/15 було відмовлено і ТОВ "Максима", яке звернулось з відповідним позовом в межах позовного провадження.

Заперечення відповідача-2 про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 "Положення про Державну казначейську службу України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення).

Відповідно до підпункту 2 пункту 35 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.20011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Пунктом 36 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.20011 №845 визначено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Згідно абзацу 5 пункту 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічні положення щодо можливості зазначення відповідачами відповідних органів Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України містяться у пункті 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства позивачем правильно визначені відповідачі у цій справі.

За встановлених обставин доводи апелянта спростовані та судом відхиляються.

На підставі викладеного, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про повне задоволення позову.

Відтак, підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, немає. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/8399/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покласти на апелянта.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30.03.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М. Подобєд