РІШЕННЯ

21 березня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/753/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Курмило В.М.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал-ПАРС", вул. Грушевського, 92, м. Скалат, Підволочиський район, Тернопільська область, 47851

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, вул. Грушевського, 2, м. Скалат, Підволочиський район, Тернопільська область, 47851

про стягнення коштів в сумі 1 400 000 грн. на відшкодування завданої шкоди.

за участю представників

позивача: ОСОБА_2, наказ №1 від 14.11.2007.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність №424 від 13.02.18р.,

ОСОБА_4, довіреність №1932 від 01.09.2017.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітал-ПАРС" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 міської ради про стягнення коштів в сумі 1 400 000 грн. на відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою суду від 19.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.01.2018.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судових засіданнях повноважним представником, позивач посилається на те, що внаслідок протиправної поведінки органу місцевого самоврядування, господарське товариство не мало можливості провадити свою підприємницьку діяльність та отримувати від неї доходи. З огляду на це, господарюючому суб'єкту завдана майнова шкода, стягнення якої і є предметом даного судового розгляду.

Натомість відповідач щодо позову заперечує. Так, у відзиві №99 від 11.01.2018 міська рада посилається на те, що відповідно до рішення №202 від 07.10.2011 ТОВ "Капітал-ПАРС" надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, однак товариство ним не скористалось, а тому не мало на меті проводити діяльність, яка передбачена укладеним договором найму комплексу сміттєзвалища. Крім того, ОСОБА_1 міська рада вважає, що позивачем не подано доказів завданої йому шкоди, а розрахункова сума доходу у розмірі 1 400 000 грн. базується лише на припущеннях та у встановленому порядку не підтверджена.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши представлені докази, заслухавши в процесі розгляду справ пояснення присутніх представників сторін, господарський суд встановив наступне.

07.10.2011 ОСОБА_1 міська рада прийняла рішення №202, яким визнала ТОВ "Капітал-ПАРС" єдиним збирачем та утилізатором відходів у місті та передала йому в оренду строком на 49 років комплекс міського сміттєзвалища для здійснення сортування та переробки сміття з можливістю розміщення необхідних засобів, споруд і механізмів.

Крім того, даним рішенням ТОВ "Капітал-ПАРС" було зобов'язано протягом двох років (до 07.10.2013) виготовити проектно-кошторисну документацію та ввести в експлуатацію комплекс сміттєзвалища, з почерговою рекультивацією тієї його частини, що використовується на даний час, скласти графік виконання робіт та погодити його у міській раді; в місячний термін укласти договір оренди комплексу міського сміттєзвалища та зареєструвати його.

На підставі цього рішення, 14.11.2011 року між ОСОБА_1 міською радою (Наймодавець) та ТОВ "Капітал-ПАРС" (Наймач) було укладено Договір найму (оренди), посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1312 (далі - Договір зберігання), за умовами якого Наймодавець зобов'язався передати Наймачеві майно у користування за плату на певний строк, а Наймач прийняти у тимчасове оплатне володіння і користування майно, обумовлене цим Договором, і повернути його Наймодавцю в тому ж вигляді з урахуванням нормального зносу (п.1.1).

Згідно п.1.2. укладеного правочину предметом найму є нерухоме майно, а саме комплекс, сміттєзвалища, що знаходиться в м. Скалаті по вул. Грушевського (Радянська), під №92 Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею - 46421.2 кв.м, зокрема, одне приміщення загальною площею 8,2 кв.м, площадка "1" площею 225,0 кв.м, ворота "2" площею 15,8 кв.м, ворота "3" площею 12,2 кв.м., огорожа "4" площею 160,0 кв.м, площадка "5" площею 46000,0 кв.м. Вартість орендованого об'єкта згідно зі Звітом про оцінку майна станом на 31.09.2011 становить 151430,00 грн.(п.1.2.1). При цьому, відповідно до п.п.1.2.2. цієї угоди, комплекс належить Наймодавцю на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ №061094.

Відповідно до п.1.3. Договору комплекс переданий для здійснення сортування та переробки сміття з можливістю розміщення необхідних засобів, споруд і механізмів у відповідності до кращих світових стандартів.

Розділом 2 правочину його контрагенти встановили порядок та умови здійснення розрахунків за користування майном.

Відповідно до п.3.1. Договору зберігання він укладений строком на 49 років.

Пунктом 5.3. правочину сторони визначили обовязки Наймача, до яких, зокрема, належать: використовувати комплекс за цільовим призначенням відповідно до цього Договору та закону; не допускати випадків вивезення твердих побутових відходів із міста Тернополя на міське сміттєзвалище; здійснювати поточний ремонт комплексу; нести поточні витрати щодо експлуатації комплексу; утримувати орендований обєкт у належному стані; підтримувати прилеглі до комплексу території в належному санітарному стані.

Згідно п. 5.4. Наймач має право обладнати комплекс на свій розсуд та здавати комплекс в піднайом за згодою Наймодавця.

На виконання п.5 рішення міської ради №202, 14.11.2011 укладений договір оренди був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів згідно Витягу №10643792.

В подальшому, 03.10.2012, Виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради було прийнято рішення №120, за змістом якого даний орган не заперечує щодо початку будівельних робіт та проведення капітального ремонту і виготовлення проектної документації на комплекс сміттєзвалища по вул. Грушевського, 92 у м. Скалат та введення в експлуатацію даного комплексу почергово по завершенні етапів будівельних робіт у встановленому законом порядку. Окрім цього, міська рада зобов'язала ТОВ "Капітал-ПАРС" не допускати випадків вивезення твердих побутових відходів із м. Тернополя на міське сміттєзвалище, відповідно до п.5.3. договору найму (оренди) від 14.11.2011.

Як стверджує позивач, з метою будівництва комплексу та використання сміттєсортувальної лінії СЛ-1 по сортуванню твердих побутових відходів, впорядкування та рекультивації сміттєзвалища, 12.10.2012 між ним (Сторона-2) та КП Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс" (Сторона-1) було укладено Договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов'язались шляхом об'єднання своїх зусиль, майна та коштів, що їм належать на відповідних правових підставах (право власності, господарського відання, оперативного управління), спільно діяти в сфері поводження з відходами без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: будівництво комплексу та використання сміттєсортувальної лінії СЛ-1 по сортуванню твердих побутових відходів; впорядкування та рекультивація сміттєзвалища, що знаходиться в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області по вул. Грушевського, 92, а також будівництво полігону з метою економічного та екологічного оздоровлення території Підволочиського району та Тернопільської області (п.1.1.).

У розділі 6 Договору сторони визначили, що частка Сторони-1 у спільній діяльності складає 65%, а Сторони-2 35%.

Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку Стороні-1 та утримання відповідної частки прибутку Стороною-2 (п.8.7.).

06.11.2012 Спільна діяльність взята на облік Тернопільською ОДПІ (довідка про реєстрацію №39246 у справі)

Однак, рішенням №133 від 20.11.2012 ОСОБА_1 міська рада призупинила дію рішення Виконавчого комітету №120 від 03.10.2012, а 26.11.2012 рішенням №150 Виконавчий комітет це рішення "... відмінив як передчасне та таке, що не відповідає інтересам громади".

Крім цього, рішенням ОСОБА_1 міської ради № 465 від 19.12.2012 рішення Виконавчого комітету №120 від 03.10.2012 було скасовано.

У подальшому, 03.04.2013 органом місцевого самоврядування були прийняті рішення №540 та №541, згідно яких вирішено відмовитись від послуг ТОВ "Капітал-ПАРС" у питанні вивезення побутових відходів та заборонено господарському товариству встановлювати сміттєсортувальну лінію на території міського сміттєзвалища. Окрім цього, внесено зміни до рішення №202 від 07.10.2011, виключивши п.2 з нього.

ТОВ "Капітал-ПАРС" оскаржило рішення ОСОБА_1 міської ради №465 від 19.12.2012, №540 та №541 від 03.04.2013 у судовому порядку.

Постановою Підволочиського районного суду у справі №2-а/604/26/13 від 08.08.2013 позовні вимоги товариства задоволено частково. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2014, яка набрала законної сили, постанову першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково наступним чином:

- скасовано п.2 рішення №465 від 19.12.2012 в частині скасування рішення виконавчого комітету №120 від 03.10.2012 "Про надання дозволу на початок будівельних робіт та проведення капітального ремонту комплексу сміттєзвалища по вул. Грушевського, 92, в м. Скалат";

- скасовано п.1 рішення №540 від 03.04.2013 в частині відмови від послуг ТОВ "Капітал-ПАРС" у питанні вивезення сміття та заборони встановлювати сміттєсортувальну лінію на території міського сміттєзвалища";

- скасовано рішення №541 від 03.04.2013.

Із постанови суду апеляційної інстанції слідує, що оспорювані рішення прийняті із порушенням норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та всупереч положенням Договору найму (оренди) комплексу від 14.11.2011.

Таким чином, на думку позивача, реалізація його права на одержання доходу від здійснення підприємницької діяльності стала неможливою через прийняті ОСОБА_1 міською радою рішення, які були скасовані в судовому порядку.

У зв'язку з цим, для захисту своїх прав та законних інтересів господарюючий суб'єкт звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 1 400 000 грн. на відшкодування завданої шкоди, на підставі ст.1175 ЦК України.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Згідно до ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за його захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

За імперативними нормами, викладеними у ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 міська рада є відповідальною за завдану йому шкоду, оскільки прийняла незаконні рішення, що унеможливили запуск сміттєсортувальної лінії та перешкодили веденню підприємницької діяльності суб'єкта господарювання щодо переробки побутових відходів.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У позовній заяві господарське товариство посилається на ст. 1175 Цивільного кодексу України, згідно якої шкода, завдана юридичній особі в результаті прийняття органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Таким чином, рішення ОСОБА_1 міської ради №465 від 19.12.2012, №540 та №541 від 03.04.2013 є ненормативними актами та вичерпують свою дію після їх реалізації.

Наведене виключає застосування до спірних правовідносин приписів статті 1175 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог.

В даному випадку, підлягає застосуванню стаття 1173 ЦК України, за якою шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується цим органом незалежно від його вини.

Таким чином, на відміну від загальних спеціальні норми, що викладені у ст. 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу.

Враховуючи вищевказане, предметом доказування у даній справі є: факти незаконності дій органу державної влади чи його посадової особи, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди.

В свою чергу, суд повинен з'ясувати: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдані йому збитки та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З точки зору законодавця, незаконними діяннями органів місцевого самоврядування є дії, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Таким чином, преюдиціальне значення процесуальним законом надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин.

В даному випадку, протиправна поведінка відповідача щодо господарського товариства була встановлено судом. Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/13628/13 від 27.10.2014 скасовані ряд рішень органу місцевого самоврядування (п.2 рішення №465 від 19.12.2012, п.1 рішення №540 від 03.04.2013 та рішення №541 від 03.04.2013), оскільки зазначені акти були прийняті з порушенням норм Конституції України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також в супереч положенням договору найму (оренди).

Таким чином, протиправна поведінка, яка полягає у прийнятті ОСОБА_1 міською радою незаконних актів ненормативного характеру, встановлена судовим рішенням у адміністративній справі та повторного доведення не потребує.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються неодержані доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, з огляду на наведені правові норми, потерпіла сторона повинна довести, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії органу місцевого самоврядування, стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

На переконання суду, саме лише теоретичне обґрунтування можливості отримання прибутку, не є достатньою підставою для його стягнення у вигляді шкоди.

У спірних правовідносинах, господарське товариство, при визначені розміру завданої йому шкоди послуговується аудиторським висновком №1828 від 10.09.2012.

При цьому суд зважає, що вказаний висновок складений до початку виникнення спірних правовідносин (дати з якої обчислюється шкода позивачем), а не після закінчення періоду, за який ця шкода була обрахована. Відтак, він містить лише припущення, а не встановлені, належним чином перевірені та обґрунтовані відомості щодо реального розміру втрачених позивачем доходів у період з 01 березня 2013 року до 01.03.2015.

Окрім цього, метою даного дослідження було з'ясування найбільш рентабельного варіанту прийняття рішення третьою стороною (КП" Архбудсервіс"), а не визначення майбутніх доходів позивача по справі.

Як наслідок, аудитором у висновку зазначено: "... інформація, що міститься у цьому висновку, базується на даних розрахунків ТОВ "Капітал-ПАРС", яка були надані аудиторам, та вважається надійною і достовірною. Ми не здійснювала перевірку поданих нам розрахунків, оскільки це потребує додаткових досліджень, здійснення яких не передбачалося умовами договору. За даними проведених ТОВ "Капітал-ПАРС" розрахунків при завантаженості лінії в 60 тис. т. в рік - прибуток складе не менше 2 млн. грн.".

Таким чином, судом критично оцінюються посилання господарюючого суб'єкта на вказаний аудиторський висновок як на доказ, за яким визначається розмір заподіяної шкоди.

Не підтверджені належними доказами і власні розрахунки позивача з даного приводу. Зокрема, у обґрунтуванні позову (вх.№7635 від 19.03.2018) господарське товариство зазначає, що запланований дохід передбачався від переробки 60 000 тонн твердих побутових відходів, які могли бути утворені у населених пунктах України, в яких сумарно проживає більше 200 000 населення.

Натомість, кількість вивезеного у 2013 році ТПВ з м. Скалат - 142 тони (довідка МКП "Комунальник" від 15.02.2018 №30 у справі) є неспіврозмірною до величини, що зазначена вище ТОВ.

Більше того, у довідці №3 від 08.02.2018 ТОВ "КАПІТАЛ -ПАРС" вказує, що за період з 01.01.2013 до 01.02.2018 жодних договорів між ним та населенням не укладалось, платежі не отримувались.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували існування у спірний період договірних відносин між позивачем та іншими третіми особами на вивезення та переробку такої кількості твердих побутових відходів (60 тис. тонн) та обслуговування такої кількості населення (230 000).

Поряд із цим суд зважає і на те, що на час укладення договору оренди комплексу сміттєзвалища, вже було прийнято рішення ОСОБА_1 міської ради №135 від 06.05.2011 року, яким ТОВ "КАПІТАЛ -ПАРС" було заборонено утилізацію сміття з інших населених пунктів області, в тому числі міста Тернополя. Варто зазначити, що вказаний правовий акт індивідуальної дії є чинним і на день вирішення даного спору.

При цьому суд зазначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (втраченої вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі відсутності порушення його прав.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Натомість, визначений у позовній заяві орієнтовний прибуток у розмір 1 400 000 грн. є лише припущенням позивача, а не реальним, підтвердженим документально доходом, який він міг би отримати.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди (неотриманого доходу) мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби відповідачем при здійсненні ним своїх повноважень не було прийнято незаконне рішення. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги судом братися не можуть.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем вказано період, за який він мав би отримати визначений ним дохід - з 01.03.2013 по 01.03.2015.

Поряд із цим, рішенням ОСОБА_1 міської ради №202 від 07.10.2011 ТОВ "Капітал-ПАРС" зобов'язано ввести в експлуатацію комплекс сміттєзвалища до 07.10.2003 р., а відтак посилання позивача на неотримання ним внаслідок протиправних дій суб'єкта владних повноважень доходу з 01.03. 13 р. до 07.10.2003 р. є немотивованим.

І хоча графіком виконання робіт, щодо встановлення СЛ-1, який затверджений господарським товариством 14.10.2012, передбачено введення в експлуатацію сміттєсортувальної лінії до 15.03.2013, однак він, всупереч п. 4 рішення ОСОБА_1 міської ради від 07.10.2011 №202, не погоджений з органом місцевого самоврядування, а відтак жодних строків у спірних правовідносинах встановлювати не може.

Також суд констатує, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 27.10.2014, рішення органу місцевого самоврядування, прийняття яких, за твердженням позивача, спричинило завдання йому шкоди, були скасовані. Тобто, з 28.10.2014 і до 01.03.2015 рішення органу місцевого самоврядування не могли були перешкодою в отриманні прибутку.

Однак, після 28.10.2014 і до часу вирішення даного спору судом, сміттєсортувальна лінія в експлуатацію введена так і не була, як і не були виконані всі решту роботи, що мали цьому передувати (виготовлення проектної документації щодо встановлення сміттєсортувальної лінії СЛ-1, виготовлення проекту землеустрою, оформлення права користування (оренди) земельною ділянкою, проведення будівельних робіт, капітального ремонту та підготовка будівництва до здачі в експлуатацію комплексу сміттєзвалища згідно норм ДБН, тощо).

Як наслідок суд констатує, що ТОВ "Капітал-ПАРС" не доведено існування причинного зв'язку між неправомірними діями, а саме прийнятими незаконними рішеннями ОСОБА_1 міської ради, та не отриманим ним прибутком у розмірі 1 400 000 грн.

З даного приводу, повноважний представник позивача у судовому засіданні пояснив, що для досягнення результатів по договору спільної діяльності ТОВ "Капітал-ПАРС" був залучений інвестор, який в подальшому погодився профінансувати таку діяльність. Однак, і зв'язку із прийнятими ОСОБА_1 міською радою незаконних рішень та втрати через це часу, інвестор відмовився від подальшої співпраці. Разом з тим, суд зазначає, що жодних укладених інвестиційних угод на час виникнення спірних правовідносин, чи доказів їхнього розірвання на протязі існування судових суперечок між сторонами, на підтвердження цього позивачем не надано.

В свою чергу, сума завданої шкоди у вигляді неодержаного доходу, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується лише умовними припущеннями про можливість отримання прибутку, а теоретична можливість отримання вигоди не може бути підставою для стягнення майнової шкоди.

На підставі оцінки всіх фактичних обставин справи суд зазначає, що правових підстав для покладення відповідальності на відповідача немає.

Адже, з точки зору законодавця, для застосування статті 1173 ЦК України необхідно повний склад цивільного правопорушення, чого в даному спорі судом не встановлено. Відтак відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за вказаною статтею і за обраним способом захисту позивачем. Як наслідок, у позові слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 29.03.2018

Суддя О.В. Руденко