ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018м. ДніпроСправа № 904/7876/16

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю.

за первісним позовом комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича, м. Дніпро

про стягнення 101 199, 63 грн заборгованості за теплову енергію

та

за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича, м. Дніпро

до Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання недійсним договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. та додаткової угоди № 1 від 21.02.2013 р. до нього

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Соколовський М.В., дов. № 05 від 03.01.18 р., провідний юрисконсульт;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Вершиніна Н.О., дов. НАС 786545 від 29.03.16 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 96 737, 92 грн., що складають суму заборгованості за договором № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р., 1 160, 53 грн. - пені, 3 071, 16 грн. - інфляції грошових коштів, 230, 02 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. в частині здійснення своєчасних розрахунків за поставлену теплову енергію.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р., позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2017 р. скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р. у справі № 904/7876/16, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2017 р., розгляд справи № 904/7876/16 доручено судді Мельниченко І.Ф., у зв'язку з чим остання прийнята до провадження.

ФОП Забашта Д.А. при новому розгляді справи проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що зміст договору № 615-т на відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. не відповідає вимогам законодавства України в сфері надання житлово-комунальних послуг. Посилання ж позивача на заборгованість, що виникла в період з 01.10.2013 р. по 01.04.2016 р. в сумі 96 737, 92 грн. ФОП Забашта Д.А. вважає безпідставними з огляду на те, що вони (такі посилання) не мають ні документального, ні нормативного підтвердження.

Останній вважає, що при укладенні спірного договору (№ 615-т) він був введений в оману позивачем, запропонувавши для підписання саме таку редакцію договору, яка не відповідає вимогам законодавства в сфері надання житлово-комунальних послуг.

Далі у своєму відзиві ФОП Забашта Д.А. аналізує норми ЗУ "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги" та умови спірного договору і приходить до висновку про недійсність спірного договору з огляду на те, що він суперечить закону.

Крім того, як зазначає ФОП Забашта Д.А., статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, тобто зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг, проте, останній орендував нежитлові приміщення в багатоквартирних будинках, а отже був кінцевим споживачем послуги з централізованого опалення, а не покупцем теплової енергії.

У відзиві на додаткові пояснення КП "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради ФОП Забашта Д.А. звертає увагу суду на те, що в укладеному сторонами договорі не був визначений порядок обліку та спосіб визначення фактично спожитої в розрахунковому періоді (за місяць) кількості теплової енергії з урахуванням температури теплоносія, як того, на думку останнього, вимагає законодавство України.

Аналізуючи умови договору, розрахунки позивача, ФОП Забашта Д.А. приходить до висновку про те, що при розрахунку суми основного боргу позивач неправомірно визначив кількість фактично спожитої щомісяця теплової енергії за формулою і з величинами в ній, що не узгоджувались сторонами і не відповідають вимогам чинного законодавства.

Підсумовуючи викладені у відзиві обставини, відповідач вважає, що договір № 615-т від 09.12.2011 р. на відпуск теплової енергії для потреб опалення № 1 від 21.02.2013 р. слід визнати недійсним.

Про визнання недійсним договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. та додаткову угоду № 1 від 21.02.2013 р. до нього ФОП Забашта Д.А також подав зустрічний позов.

Вказану вище зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

КП "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради поданий до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно якого підприємство останнього заперечує проти задоволення вимог позивача за зустрічним позовом, посилаючись на те, що спірний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки в ньому визначено істотні умови, а саме: предмет договору, ціна, права та обов'язки, порядок обліку теплової енергії та сплати за спожиту теплову енергію, строки виконання зобов'язань тощо.

Крім того, зазначає останній, що споживач при укладенні договору реструктуризації та часткового погашення боргу в сумі 4 929, 30 грн. визнав факт наявності в нього заборгованості та погодився із правильним способом нарахувань постачальником за спожиту теплову енергію.

Представником ФОП Забашти Д.А. подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній зазначає про те, що теплове обладнання (труби та радіатори) нежитлових приміщень, що розташовані в багатоповерхових житлових будинках на першому поверсі (об'ємом 1060 куб.м за адресою пр. Кірова (О. Поля), 116 та об'ємом 995, 74 куб.м за адресою пр. Кірова (О. Поля), 137), безпосередньо не було приєднане до теплового вводу в будинок.

До того ж, укладений договір № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. та додаткова угода № 1 від 21.02.2013 р. не відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630.

В підготовчому засіданні 13.02.2018 р. оголошувалась перерва до 28.02.2018 р., 28.02.2018 р. - до 05.03.2018 р.

27.03.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін за первісним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2011 р. Комунальним підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" ДМР (позивач за первісним позовом, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Забаштою Дмитром Анатолійовичем (відповідач за первісним позовом, споживач) укладений договір №615-т на відпуск теплової енергії для потреб опалення (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник згідно СніП 2.04.07-86 "Теплові мережі" здійснює відпуск теплової енергії для потреб центрального опалення, по об'єкту, розташованому за адресою: пр. Кірова, 119.

За умовами п. 2.1 Договору нарахування оплати за теплову енергію здійснюється постачальником на підставі тарифів, затверджених місцевими органами самоврядування:

- дата затвердження та номер рішення - №2212 від 10.09.2009 року;

- тариф на 1 Гкал теплової енергії - 666 грн. 49 коп.

Інформація про зміну тарифів доводиться до відома споживача письмово протягом одного місяця з дня затвердження нових тарифів або через засоби масової інформації (п. 2.2 Договору).

Згідно п. 9.1 Договору, його укладено на строк з 09.12.2011 року по 31.12.2012 року. Строк дії договору автоматично вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін не висловить бажання розірвати його, повідомивши у письмовому вигляді не пізніше місяця до закінчення строку дії договору.

Пунктом 3.2 Договору відповідача зобов'язано, зокрема, своєчасно повідомляти постачальника про зміну місцезнаходження, банківських реквізитів, форми власності, ліквідацію або реорганізацію, інших показників, які впливають на кількість енергії, що споживається (п. 3.2.12), а також здійснити повний розрахунок за спожиту теплову енергію, передбачену цим договором у випадку продажу приміщення іншому власнику; розірвання договору оренди; реорганізації, ліквідації підприємства (у тому числі шляхом банкрутства); встановлення автономного опалення; відчуження будь-яким шляхом займаного приміщення (п. 3.2.13).

26.02.2013 року відповідач звернувся до позивача із заявою від 21.02.2013р. (том 1, а.с. 11), в якій просив постачальника теплової енергії внести зміни до договору на відпуск теплової енергії № 615 від 09.12.2011 року у зв'язку з закінченням дії договору оренди за адресою: пр. Кірова, 119 та укладенням нового договору оренди за адресою: пр. Кірова, 137 для приміщення, що використовується під магазин меблів "Інтерстиль". Окрім того, відповідач у вказаній заяві просив позивача надавати йому рахунки за адресою об'єкту.

Постачальником та споживачем було укладено додаткову угоду № 1 від 21.02.2013 року до договору, якою сторони у п. 1 дійшли згоди про наступне: на підставі акту прийому-передачі нежитлового майна від 01.02.2013 до договору приєднати нежитлове приміщення №67 поз. 1-8 (238,5 кв.м) по пр. Кірова, 137 та акту повернення нежитлового приміщення №1 від 12.02.2013 року з договору - виключити нежитлові приміщення №65 частина поз. 1 (173,83 кв.м), поз. 4-11 (73,6 кв.м) та №68 частина поз. 1-18 (підвал - 229,7 кв.м) по пр. Кірова, 119.

Також в даній додатковій угоді сторони узгодили внесення змін до п. 1.3 та п.1 приміток розділу 1 договору, виклавши їх в наступній редакції:

- "1.3. Планове споживання теплової енергії на опалення характеризується наступними показниками: адреса об'єкта - пр. Кірова, 137; зовнішній об'єм приміщення - 995,74 м; теплове навантаження по опаленню - 22,0 Гкал/год; джерело теплопостачання - ТЕЦ ДП "ВО ПМЗ" ім. Макарова." (п. 2 Додаткової угоди);

- "Примітки: 1. Середньомісячне добове навантаження по опаленню приймається з розрахунку оплати протягом 172 діб на рік (з 19 жовтня по 9 квітня). Збільшення або зменшення опалювального періоду регулюється рішенням (розпорядженням) місцевих органів влади. У випадку збільшення опалювального періоду оплата за використану теплову енергію здійснюється за фактичні дні її споживання." (п. 3 додаткової угоди).

У розділі 5 Договору сторони узгодили порядок обліку та оплати за теплову енергію.

При відсутності приладів обліку або проектних навантажень споживач оплачує фактично спожиту теплову енергію з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря згідно розрахунку до договору виходячи з норм п. 1.3 (п. 5.1 договору).

Відповідно до розрахунку кількості теплової енергії на опалення з 01.02.2013 року до договору (том 1, а.с. 13) теплове навантаження на опалення за адресою споживача (пр. Кірова, 137, прим. 67 поз. 1-8) становить 22,0 Гкал/рік, яке визначається за формулою Q = 995,74 * 0,32 * 1,098 * (15- (-0,2)) * 24 * 172 * 10-6 , а орієнтовна вартість опалення по договору на рік становить - 26273 грн. 50 коп (22,0 * 1194,25).

Розрахунок здійснено на підставі наступних даних:

1. вихідні дані:

- об'єм приміщення V = 995,74 куб.м;

- S = 238,5 кв.м, кубатурний коефіцієнт - 4,175;

- V = 238,5 * 4,175 = 995,74 куб.м;

2. розрахункові дані:

- q - 0,32 - таблиця 2.4 (КТМ - 244 України);

- L - 1,098 - поправочний коефіцієнт для м. Дніпропетровська при -24°C;

- tвн -15°C - внутрішня температура повітря, °C (для поз. 1);

- tcp.o. - -0,2°C - середня температура зовнішнього повітря в опалювальний період для м. Дніпропетровська;

- n - 172 - кількість діб опалювального періоду.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що до 15 числа місяця, наступного за звітним, споживач отримує у постачальника рахунок на оплату спожитої теплової енергії (рахунок), який зобов'язаний оплатити у триденний термін. У випадку неоплати рахунку, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення оплати. Оплата пені не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов'язань у відповідності до умов цього договору. У випадку відмови від отримання рахунку за відповідний місяць, споживач сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від місячної пред'явленої суми нарахування.

На виконання умов укладеного сторонами Договору, відповідачу як орендатору нежитлового приміщення № 67, поз. 1-8 за адресою: пр. Кірова, 137 загальною площею 238,5 кв.м, у період з 01.10.2013 року по 01.04.2016 року позивачем було надано послуги з теплопостачання на загальну суму 109 923 грн. 63 коп., в підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи рахунки: № 615/1 від 31.10.2013 року на суму 1 558 грн. 50 коп.; № 615/2 від 31.10.2013 року на суму 9 053 грн. 60 коп; № 615/1 від 30.11.2013 року на суму 2 887 грн. 69 коп; № 615/1 від 31.12.2013 року на суму 5 129 грн. 30 коп; № 615/1 від 31.01.2014 року на суму 5 589 грн. 50 коп; № 615/1 від 28.02.2014 року на суму 4 293 грн. 40 коп; № 615/1 від 31.03.2014 року на суму 2 535 грн. 76 коп; № 615/1 від 30.04.2014 року на суму 818 грн. 39 коп; №615/1 від 31.10.2014 року на суму 810 грн. 22 коп; №615/1 від 30.11.2014 року на суму 5 008 грн. 19 коп; № 615/1 від 31.12.2014 року на суму 7 895 грн. 60 коп; № 615/1 від 31.01.2015 року на суму 8 079 грн. 01 коп; № 615/1 від 28.02.2015 року на суму 6 592 грн. 31 коп; № 615/1 від 31.03.2015 року на суму 6 809 грн. 16 коп; № 615/1 від 30.04.2015 року на суму 1 457 грн. 66 коп; № 615/1 від 31.10.2015 року на суму 1 008 грн. 66 коп; № 615 від 30.11.2015 року на суму 5 560 грн. 59 коп; № 615/1 від 31.12.2015 року на суму 8 196 грн. 35 грн; № 615/1 від 31.01.2016 року на суму 10 859 грн. 49 коп; №615/1 від 29.02.2016 року на суму 8 968 грн. 22 коп; №615/1 від 31.03.2016 року на суму 6 812 грн. 03 коп.; акти, складені представниками позивача по місцезнаходженню об'єкта теплопостачання (пр. Кірова, 137) про відмову представника позивача від підпису про отримання рахунків: № 615/1 від 30.11.2014 року; № 615/1 від 31.12.2014 року; № 615/1 від 31.01.2015 року; № 615/1 від 28.02.2015 року; № 615/1 від 31.10.2015 року; № 615/1 від 31.12.2015 року; № 615/1 від 29.02.2016 року (том 1, а.с. 15-30).

15.07.2015 року Комунальним підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" ДМР та Фізичною особою-підприємцем Забаштою Дмитром Анатолійовичем укладено договір реструктуризації заборгованості за постачання теплової енергії (далі - Договір реструктуризації), предметом якого, згідно з пунктом 1.1 цього договору є реструктуризація заборгованості споживача з оплати за теплову енергію у сумі 60 261 грн. 88 коп. відповідно до договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення № 615 від 11.05.2011 року.

Дата 11.05.2011 року вказана помилково, оскільки договір з такою датою сторонами не укладався. Крім того, відповідачем не надано суду доказів, які б це спростовували та свідчили про укладення договору реструктуризації відносного боргу, який виник на підставі іншого договору.

Пунктом 2.1 Договору реструктуризації встановлено, що постачальник надає споживачу розстрочку з оплати заборгованості, а споживач зобов'язується оплачувати заборгованість в наступному порядку: оплата вноситься рівними долями щомісячно в терміни згідно графіку, а саме до 25.07.2015 року - 2 510 грн. 95 коп. і у період з серпня 2015 року по червень 2017 (до 15 числа кожного місяця) - по 2 510 грн. 91 коп.

Господарський судом також встановлено, що укладення вказаного договору реструктуризації безпосередньо пов'язано з тим, що 02.07.2015 року відповідач звернувся до позивача із заявою, в якій просив теплопостачальника укласти з ним договір на реструктуризацію заборгованості по договору № 615 від 11.05.2011 року в сумі 60 261 грн. 88 коп. строком на три роки, з огляду на тяжке матеріальне становище та відсутність фінансово-виробничої діяльності, а також гарантував позивачу оплату (том 1, а.с. 46).

До того ж, слід зазначити про те, що в п.2.2. Договору реструктуризації відповідач також зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати поточні платежі за договором №615.

Таким чином, вказане вище свідчить про те, що відповідач фактично своїми діями підтвердив як наявність у нього зобов'язань за договором №615, так факт заборгованості за спожиту теплову енергію за вказаним договором в сумі 60 261 грн. 88 коп.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг частково в сумі 13 185 грн. 71 коп., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи: меморіальними ордерами № QS20234481 від 26.11.2013 року на суму 1 558 грн. 50 коп., №QS22541014 від 29.08.2014 року на суму 1 000 грн., № QS22734188 від 22.09.2014 року на суму 1 887 грн. 69 коп., платіжними дорученнями № Q2PL606899 від 25.11.2014 року на суму 810 грн. 22 коп., № QS23902627 від 30.01.2015 року на суму 2 000 грн., № QS25156106 від 24.06.2015 року на суму 1 000 грн., № QS25419816 від 24.07.2015 року на суму 2 129 грн. 30 коп., № Q2PL151012 від 18.09.2015 року на суму 2 800 грн. (том 1, а.с. 65-72).

Доказів погашення заборгованості в сумі 96 737 грн. 92 коп. відповідач суду не надав.

З огляду на вище викладене вимоги позивача відносно стягнення вказаної вище суми слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві та відповіді на заперечення на відзив судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Укладення господарського договору, за приписами ч.3 ст.179 ГК України, є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.275 ГК України відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено і статтями 24-25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов'язковим для сторін на підставі закону. Так, приписами статті 25 цього Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас приписами статті 24 Закону встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов'язками споживача теплової енергії.

Господарський суд зауважує, що для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають із теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Отже, оскільки ФОП Забашта Д.А. отримує теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб, між ним та відповідачем має бути укладено договір на поставку (купівлю-продаж) теплової енергії.

Відповідно до частини 4 Правил користування тепловою енергією: «користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Договори укладаються відповідно до типових договорів.

Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання».

Проте, на момент укладення сторонами спірного договору, такий типовий договір відсутній.

Заперечення відповідача з посиланнями на припинення дії договору та утворення заборгованості в сумі 96 737,92 грн. за теплову енергію у період з 01.10.2013 р. по 01.04.2016 р., тобто поза межами дії вказаного договору, також судом до уваги не приймається, оскільки ця обставина спростовується доказами у даній справі, а саме: здійсненням відповідачем оплат на користь позивача за спірний період; заявою відповідача до позивача про реструктуризацію заборгованості за договором; укладенням між сторонами договору на реструктуризацію заборгованості за постачання теплової енергії від 15.07.2015 (т. 1, а.с. 43-45); претензією відповідача від 27.04.2016 до позивача про припинення дії договору, в якій відповідач засвідчив факт оренди 1-го поверху будинку за адресою: пр. Кірова, 137 з 2013 року (т. 1, а.с. 82-84); актом від 13.09.2016, складеним представниками позивача у присутності жителів будинку №137 по проспекту О. Поля (попередня назва - Кірова), про знаходження магазину відповідача за вказаною адресою з 2013 року по 13.09.2016 року включно (т. 1, а.с. 47-48).

Як і не приймаються судом заперечення відповідача щодо відсутності підписаних між сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг), оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено складання та підписання таких актів. До того ж, згідно з умовами договору саме споживач зобов'язаний отримувати рахунки на оплату від постачальника і відсутність цих рахунків у споживача не є підставою для несплати послуг за спожиту теплову енергію (пункти 5.2, 5.3 договору).

Крім того, відповідачем суду не надано й доказів незгоди протягом спірного періоду з нарахуваннями кількості та вартості наданих йому послуг теплопостачання або письмових звернень до позивача за роз'ясненням порядку ціноутворення послуги, який нібито незрозумілий відповідачу.

Посилання відповідача відносно недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов спірного договору господарський суд вважає необґрунтованими, оскільки своїми діями, а саме, частковою сплатою отриманих послуг, визнанням заборгованості та реструктуризацією боргу, відповідач здійснив фактичні дії щодо виконання договору, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати його неукладеним.

Згідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період з 24.11.2013 р. по 15.04.2016 р. складає 230, 02 грн.; сума інфляції за період з грудня 2013 р. по березень 2016 р. складає 3 071, 16 грн.

Зазначені вище суми підлягають до примусового стягнення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В п. 5.2. Договору сторони встановили відповідальність за несвоєчасну оплату рахунків у вигляді пені в розмірі 1% за кожен день прострочки оплати.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума пені за загальний період з 21.12.2015 р. по 15.04.2016 р. складає 1 160, 52 грн. та підлягає до примусового стягнення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін за зустрічним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

При розгляді первісного позову було встановлено факт укладення між Комунальним підприємством "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" ДМР (відповідач за зустрічним позовом) та Фізичною особою-підприємцем Забаштою Дмитром Анатолійовичем (позивач за зустрічним позовом) договору №615-т від 09.12.2011 р. на відпуск теплової енергії для потреб опалення.

Також судом досліджено умови, на яких сторонами укладено договір №615, факт його виконання сторонами в спірний період, та ту обставину, що спірний договір містить всі істотні умови, передбачені для договорів даного виду.

Звертаючись із зустрічною позовною заявою, ФОП Забашта Д.А. посилається на те, що при укладенні вказаного вище договору він не був вільним у виборі контрагента та визначенні умов договору, оскільки, підприємство відповідача за зустрічним позовом є підприємством-монополістом; укладений договір суперечить актам Цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Укладений правочин, на думку позивача, не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, зважаючи на те, що спірний договір не відповідає змісту Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., що є порушенням Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією №1198 від 03.10.2007 р., у зв'язку з чим останній просить визнати його недійсним.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ГПК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права або охоронювані законом інтереси позивача.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Так, при розгляді первісного позову, та розглядаючи зустрічний позов, господарським судом встановлено, що оспорюваний договір № 315-т від 09.12.2011 р. був підписаний повноважними представниками сторін в силу їх вільного волевиявлення, без зауважень і застережень та скріплений печатками підприємств.

Відносно вільного волевиявлення при укладенні договору свідчать також наступні дії фізичної особи підприємця Забашти Д.А., які ним вчинялись протягом існування з відповідачем договірних відносин, а саме: щодо укладення додаткової угоди до договору №615 (в 2013 р. майже через два роки після укладення договору); звернення до відповідача із заявою про реструктуризацію заборгованості, що виникла в нього при виконанні спірного договору; укладення в 2015 р. договору про реструктуризацію.

Вказані вище докази, та залучені до матеріалів справи докази часткової оплати спростовують і посилання позивача на те, що укладений правочин не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, зміст оспорюваного договору не суперечить вимогам чинного законодавства, в ньому сторонами погоджені усі істотні умови, визначені законом для договорів даного типу, а саме: предмет договору, ціна, права та обов'язки, порядок обліку теплової енергії та сплати за спожиту теплову енергію, строки виконання зобов'язань.

До того ж, необхідно зазначити про те, що відповідно до статті 275 ГК України відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Законом України "Про теплопостачання" врегульовано відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено і статтями 24-25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов'язковим для сторін на підставі закону.

Так, приписами статті 25 цього Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас приписами статті 24 Закону встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов'язками споживача теплової енергії.

Відповідно до частини 4 Правил користування тепловою енергією: «Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Договори укладаються відповідно до типових договорів.

Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання».

Проте, на момент укладення спірного договору, та й на сьогодні такий типовий договір відсутній.

Відсутність відповідного типового договору може створювати умови для зловживання теплопостачальними організаціями своїм монопольним (домінуючим) становищем на ринку постачання теплової енергії внаслідок, зокрема, невключення ряду істотних умов до договору, що передбачені у статті 26 Закону, які можуть призводити до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Разом з цим, частиною першою статті 18 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що суб'єктам господарської діяльності у сфері теплопостачання забороняється зловживати монопольним становищем у будь-які формі.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Доказів, які спростовували наведене вище та обставини, які встановлені судом при розгляді первісного позову, позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Керуючись статтями 215, 203, 526, 625, 610, 611Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича (49068, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" (49089, м. Дніпро, вул. Макарова, 32; ідентифікаційний код 32560611) 96 737,92 грн. (дев'яносто шість тисяч сімсот тридцять сім гривень 92 коп.) основного боргу, 3 071,16 грн. (три тисячі сімдесят одна гривня 16 коп.) інфляції, 230,02 грн. (двісті тридцять гривень 02 коп.) річних, 1160,53 грн. (одна тисяча сто шістдесят гривень 53 коп.) пені, 1 517,99 грн. (одна тисяча п'ятсот сімнадцять гривень 99 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

За зустрічним позовом:

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.03.2018 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко