ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21 березня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/638/13-г/15
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" №12-2/02 від 12.02.2018

на бездіяльність Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", м. Київ

до відповідача: Приватного аграрнопромислового підприємства "Устечко", с.Устечко Заліщицького району Тернопільської області

про стягнення заборгованості

представники сторін та органу виконання не прибули

Суть справи:

15.02.2018 на адресу Господарського суду Тернопільської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" надійшла скарга №12-2/02 від 12.02.2018 на бездіяльність Заліщицького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, у якій скаржник просить суд:

- визнати за період із 06.12.2017 по 12.02.2018 неправомірною бездіяльність державного виконавця Заліщицького РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області у виконавчому провадженні №51992631 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 20 вересня 2013 по справі №921/638/13-г/15, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу органу виконання усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника), шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51992631, котрі були б направлені та свідчили про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу від 20.09.2013;

- стягнути із Заліщицького РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" витрати на правничу допомогу у розмірі 700,00 грн. згідно договору №07-07-2017 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.07.2017.

Ухвалою суду від 15.02.2018 вказану скаргу прийнято та призначено до розгляду на 26.02.2018, а в подальшому на 21.03.2018.

В обґрунтування заявлених вимог господарське товариство посилається на те, що державним виконавцем не вжито всіх, передбачених законом заходів щодо примусового виконання судового наказу за період з 06.12.2017 по 12.02.2018, відтак бездіяльність державного виконавця щодо цього є неправомірною.

Скаржник прибуття повноважного представника у судове засідання 21.03.2018 не забезпечив, проте 06.03.2018 надіслав на адресу суду письмові пояснення №02-1/03 (вх.№6962).

Представник районного відділу ДВС у судове засідання також не прибув, однак у запереченнях №922/13-30 від 23.02.2018 скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною. Вказане, на його думку, підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №51992631. Відтак, у задоволенні скарги просить відмовити.

Разом з тим, заперечення органу виконання надіслані на електронну адресу суду в копіях, що не посвідчені електронним цифровим підписом (оригінал вказаного документу на адресу суду не надходив). Крім того, районним відділом ДВС не надано на неодноразову вимогу суду матеріали виконавчого провадження №51992631, в тому числі і ті, на які останній посилається у своїх запереченнях.

Боржник прибуття свого представника у призначене судове засідання не забезпечив. Рекомендоване повідомлення про вручення йому ухвали суду про призначення скарги до розгляду міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на те, що стягувач, боржник та орган ДВС завчасно повідомлялись про розгляд скарги, а також зважаючи на строки встановлені ч. 1 ст. 342 ГПК України та керуючись ст. 42 ГПК України, яка зобов'язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, господарським судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2013 у справі №921/638/13-г/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Приватного аграрнопромислового підприємства "Устечко", позов задоволено частково, зокрема п. 2 резолютивної частини рішення стягнуто з відповідача на користь господарського товариства 8784 грн. 87 коп. основного боргу, 26 грн. 35 коп. - інфляційних витрат, 2071 грн.13 коп. пені, 2 635 грн. 46 коп. 30 % штрафу, 24992 грн. 96 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 1715 грн. 63 коп. судового збору, про що 20.09.2013р. Після набрання рішенням законної сили судом виданий відповідний наказ.

19.08.2016 державним виконавцем Заліщицького районного відділу ДВС, відповідно до поданої 18.08.2016 ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" заяви, було винесено постанову ВП №51992631 про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику семиденний строк для його добровільного виконання.

23.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

11.09.2017 Компанія звернулась до Господарського суду Тернопільської області зі скаргою №06-1/09 від 06.09.2017 на дії та бездіяльність Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 25.10.2017 вказану скаргу задоволено частково. Серед іншого, визнано недійсною постанову органу виконання від 23.08.2017.

У зв'язку із цим, 06.12.2017 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №51992631.

08.12.2017 стягувачем на адресу органу виконання надіслано клопотання №08-2/12 про вчинення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні. Однак, як зазначає скаржник, згідно відомостей із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, жодних дій зі своєчасного та повного виконання наказу за період з 06.12.2017 по 12.02.2018 державним виконавцем здійснено не було.

Як передбачено ч. 1 ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Враховуючи наведені у скарзі обставини суд приходить до висновку, що скарга подана з дотриманням встановлених строків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Згідно ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 4) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В силу ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч.2 ст. 36 вказаного Закону, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч.8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У поданих запереченнях орган виконання зазначає про те, що 12.12.2017 його посадовою особою, на підставі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" на адресу реєстраційних органів (Управління Держпраці у Тернопільській області, Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, Відділ Держгеокадастру у Заліщицькому районі, Територіальний сервісний цент МВС у Тернопільській області №6145, Головне управління статистики у Тернопільській області, ДПСУ) направлено запит із вимогою надати інформацію щодо наявності майна та поточних рахунків, що зареєстровані за ПАПП "Устечко". Згідно отриманих відповідей, рухомого та нерухомого майна за ПАПП "Устечко" не зареєстровано, кошти на арештованих рахунках відсутні.

Також у них міститься посилання на те, що 27.12.2017 державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану ПАПП "Устечко", за адресою: с. Устечко, Заліщицького району, Тернопільської області, під час якої встановлено, що рухомого та нерухомого майна, яке б належало боржнику та підлягало арешту та опису в рахунок погашення боргу не виявлено.

Разом з тим, органом ДВС на неодноразову вимогу суду, не надано матеріалів виконавчого провадження, які б підтверджували викладені у запереченнях обставини, зокрема, доказів, що за період з 06.12.2017 по 12.02.2018 ним вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі. В свою чергу, саме лише посилання на окремі документи, без їхнього подання до суду для дослідження, в жодному разі не може свідчити про належне виконання органом ДВС покладених на нього законом функцій.

При цьому суд зважає, що за імперативними вказівками, що містяться у ст.74 ГПК України, саме на сторін та інших учасників справи покладено обов'язок надати суду докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

В свою чергу, в силу ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з не вчиненням нею процесуальних дій.

У своїй скарзі стягувач зазначив, що державний виконавець жодних дій зі своєчасного та повного виконання наказу за період з 06.12.2017 по 12.02.2018 не вчинив.

Щодо цього, у ч.2 ст.74 ГПК України законодавець обумовив, що у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій встановленою.

З наведеного в сукупності суд визнає встановленою ту обставину, що за період з 06.12.2017 по 12.02.2018 державним виконавцем не вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду

Як наслідок, скарга ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" №12-2/02 від 12.02.2018 в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Заліщицького РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області у виконавчому провадженні №51992631 за період із 06.12.2017 по 12.02.2018 є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Поряд із цим, у своїй скарзі господарське товариство також просить суд зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу органу виконання усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника), шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51992631, котрі були б направлені та свідчили про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу від 20.09.2013.

Як уже зазначено, судом визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця за обраний скаржником період з 06.12.2017 по 12.02.2018.

Разом з тим, суд не вбачає за можливе зобов'язати орган виконання дотримуватися строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51992631 на майбутнє, тобто щодо виконавчих дій, які мають бути вчинені виконавцем у подальшому. Адже такі обов'язки на орган ДВС покладені безпосередньо ст.19 Конституції України та спеціальним законодавством, що регламентує порядок виконання судових рішень

З даного приводу у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ від 26.12.03 №14 визначено, що у разі визнання неправомірним рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. Однак суд не вправі зобов'язати зазначених осіб вчинити дії, що за законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою Державної виконавчої служби. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.10.11 у справі №21/138/09).

Відтак, вказана вимога товариства до задоволення не підлягає.

Крім того, у своїй скарзі скаржник просить стягнути з органу виконання 700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_1, що були сплачені скаржником в результаті звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 344 ГПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009. Факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 12.02.2018, платіжним дорученням №486 від 28.12.2017 про оплату 700,00 грн. за договором про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.07.2017 року №07-07-2017.

Відповідно до умов зазначеного правочину, вартість однієї години роботи виконавця (адвокат ОСОБА_1М.) становить 70,00 грн., а вартість участі у судовому засіданні складає 200,00 грн. У судових засіданнях з розгляду скарги представник заявника участі не брав.

Дослідивши вказаний акт здачі-приймання виконаних робіт від 12.02.2018, суд приходить до висновку про те, що адвокатом надані послуги щодо підготовки (1 год. х 70 грн.), написання та подання скарги на бездіяльність органу ДВС (3год.х70 грн.), разом - 280 грн. Вказані витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог (п.2 ст. 126 ГПК України, п.2, ч.4 п.3 ст.129 ГПК України). Решта наданих послуг полягали в наданні різного роду консультацій, правових висновків, правових довідок та безпосередньо судового розгляду даної скарги не стосуються.

Таким чином, з огляду на результати судового розгляду понесені скаржником судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надана адвокатом ОСОБА_1, на суму 140,00 грн. покладаються судом на орган державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 234, 339, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" №12-2/02 від 12.02.2018 задовольнити частково.

2. Визнати за період із 06.12.2017 по 12.02.2018 неправомірною бездіяльність державного виконавця Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у виконавчому провадженні №51992631 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 20 вересня 2013 р. по справі №921/638/13-г/15, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

3. Стягнути із Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул. Гонти, 5, м. Заліщики, Тернопільська область, 48600, ідент. код 34852894) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, м. Київ, 03187, ідент. код 38039872) - 140 (сто сорок) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Видати наказ.

4. У решті скарги відмовити.

5. Ухвалу направити сторонам у справі та Заліщицькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Тернопільській області.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Дата підписання 30.03.2018.

Суддя О.В. Руденко