ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ОСОБА_1 НАКАЗУ

"29" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/530/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши заяву Вишгородського міського комунального підприємства "Водоканал" від 15.03.2018 вих. № 31-ю про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізки Сервіс" заборгованості зі сплати наданих послуг згідно з умов договору № 19/1 на послуги водопостачання від 25.04.2012 на суму 18129,63 грн

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018 на адресу господарського суду Київської області поштовим зв'язком надійшла заява Вишгородського міського комунального підприємства "Водоканал" від 15.03.2018 вих. № 31-ю до боржника (ТОВ "Берізки Сервіс") про видачу судового наказу.

Дослідивши вимогу заявника на предмет відповідності її приписам ст. ст. 147, 150 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі заявнику судового наказу з огляду на таке.

За ч. 1 ст. 148 ГПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Із поданої заявником до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимоги Вишгородського міського комунального підприємства "Водоканал" ґрунтуються на укладеному між ним та ТОВ "Берізки Сервіс" договорі № 19/1 на послуги водопостачання від 25.04.2012.

Оскільки боржник неналежним чином виконав умови вищевказаного договору, заявник скористався правом звернення до суду із заявою про видачу наказу на стягнення з боржника 18129,63 грн, з яких: 11398,20 грн основного боргу, 3065,62 грн пені, 569,91 грн штрафу, 483,18 грн 3% річних та 2612,72 грн інфляційних втрат.

В підтвердження обов'язку боржника щодо оплати послуг по водопостачанню заявник у заяві про видачу судового наказу послався на п. 2.2.1 договору, яким передбачено обов'язок споживача провести оплату платіжних документів самостійно в 5-ти денний термін після дати, визначеної в рахунку.

Разом з тим, суд встановив, що в рахунку-фактури № В2013/0916 від 26.09.2016, у зв'язку з неналежною оплатою якого у боржника виникла заявлена до стягнення заборгованість, відсутня дата з наявністю якої сторони погодили у договорі № 19/1 від 25.04.2012 початок відліку часу його оплати.

Приписами ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що при звернення до суду в якості додатків до поданої заяви про видачу судового наказу заявником було додано: докази оплати судового збору, у зв'язку з подачей вказаної заяви, копію договору № 19/1 на послуги водопостачання від 25.04.2012, копію договору № 19 на послуги центрального відовідведення від 01.12.2011, розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, копію звіту № 2013 за використану воду в вересні 2016 року, копію рахунку-фактури № В2013/0916 від 26.09.2016, копію акту № В2013/0916 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.09.2016, примірник заяви про видачу судового наказу від 15.03.2018 вих. № 31-ю для боржника.

Натомість у наданих до суду заявником документах відсутні докази звернення до боржника з вимогою (претензією) про оплату боргу, який виник на підставі договору № 19/1 на послуги водопостачання від 25.04.2012 по неоплаченому рахунку-фактури № В2013/0916 від 26.09.2016.

Враховуючи вказане та відсутність зазначеної заявником в рахунку дати, з якої можна було б визначити початок настання у боржника обов'язку по оплаті платіжного документа, слід дійти висновку, що у суду відсутні докази, які підтверджують, що у заявника виникло право грошової вимоги права на стягнення грошової заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних з боржника, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі наказу.

До того ж суд, звертає увагу заявника, що приписами п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України унормовано окрему підставу для відмови у видачі судового наказу заявнику, яка може бути врахована судом при розгляді заяви про видачу судового наказу при наступному зверненні до суду із вказаною вимогою до боржника.

Нею є сплив часу (строку), який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або строку, встановленого законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою (щодо стягнення основного боргу - три роки (ст. 257 ЦК України), щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік (ст. 258 ЦК України)).

При цьому суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, та встановлення обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обовязку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобовязання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК).

Так у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника, в т. ч. у певній частині, або у випадку заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обовязковим критерієм при здійсненні наказного провадження), а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

При цьому, законом не передбачено обовязку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інститут наказного провадження.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізки Сервіс" на користь Вишгородського міського комунального підприємства "Водоканал" заборгованості зі сплати наданих послуг згідно з умов договору № 19/1 на послуги водопостачання від 25.04.2012 на суму 18129,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 148, п. 8 ч. 1 ст. 152, ст. 153, ст. 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Вишгородському міському комунальному підприємству "Водоканал" у задоволенні заяви про видачу судового наказу від 15.03.2018 вих. № 31-ю про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізки Сервіс" 11398,20 грн основного боргу, 3065,62 грн пені та 569,91 грн штрафу, 483,18 грн 3% річних та 2612,72 грн інфляційних втрат на підставі п. 8 ч.1 ст. 152 ГПК України.

2. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та відповідно до ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата підписання ухвали: 29.03.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з повід.