РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/19489/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр Континент» (м. Київ)

До Приватного підприємства «Купава» (м. Київ)

Про стягнення 59 005,56 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Самчишина Н.М.

Від відповідача: Несін О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр Континент» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Купава» (далі - відповідач) про стягнення 59 005,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано, тим, що відповідач не оплатив надані позивачем маркетингові послуги за Договором № К-3/1 (маркетингових послуг) від 01.01.13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.17. порушено провадження у справі № 910/19489/17 та призначено її до розгляду на 05.12.17.

За результатами судового засідання 05.12.17. розгляд справи відкладено на 11.01.18., про що судом прийнято відповідну ухвалу.

Після судового засідання 05.12.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву (без доказів направлення його позивачу), в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

10.01.18. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву (з доказами направлення його на адресу позивача), в якому він проти позову заперечує з підстав, зокрема, того, що подані до позовної заяви акти наданих послуг, на підставі яких позивачем пред'явлено до стягнення заборгованість, не підписані відповідачем, оскільки листом № 053/12 від 20.12.16. відповідач проти факту надання послу заперечив та відмовився від підписання актів.

15.12.17. набрав чинності Закон України від 03.10.17. "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції. Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.17., чинної з 15.12.17., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на вказане ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.18. постановлено розгляд справи № 910/19489/17 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.02.18.

16.01.18. позивачем подано додаткові пояснення, в яких викладено доводи, які вже вказано позивачем в позовній заяві № 2310-002/17 від 23.10.17.

В судовому засіданні 08.02.18. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи № 910/19489/17 по суті на 01.03.18.

В судовому засіданні 01.03.18. оголошено перерву до 20.03.18.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 20.02.18. судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

В судовому засіданні 20.03.18. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 20.03.18. проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 20.03.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.13. між відповідачем (Замовник) та позивачем (Виконавець) було укладено Договір № К-3/1 (маркетингових послуг) (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Замовник доручає та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати Замовнику маркетингові послуги (що сприяють збільшенню обізнаності споживачів і підвищення лояльності до товару) щодо підписання договору поставки та по проведенню комплексних дій, націлених на активний продаж товару, торговельних марок «Марс», щодо якого здійснює господарську діяльність Замовник.

Строк дії Договору встановлено п. 9.1 з моменту його підписання і діє до 31.12.13. У тому випадку, якщо жодна зі сторін письмового не менш як за 30 календарних днів до закінчення дії Договору не заявить іншій стороні про припинення його дії, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Сторонами не заперечується, що строк дії Договору автоматично пролонгувався.

З розділу 2 додаткової угоди № 9 від 01.03.14. до Договору вбачається, що Виконавець зобов'язався: надати місце в секції (відділі) кондитерських виробів (п. 2.1), надати місце біля кас під розміщення обладнання компанії «Марс» та товару (п. 2.3), надати місце для розміщення додаткового обладнання для продажу товару (п. 2.3), надати місце у відділі цукерок на вагу (п. 2.4), підтримувати асортимент (товарний запас) кондитерських виробів (п. 2.5), надавати можливість співробітнику Замовника проводити аудит на предмет перевірки виконання умов угоди згідно п. 2.2 (п. 2.6), дозволити безперебійну роботу мерчандайзерів в торговельному залі (п.2.7), вносити по наданню Замовником зміни в специфікації та планограми (п. 2.8).

Згідно розділу 3 додаткової угоди № 9 від 01.03.14. до Договору Замовник зобов'язаний: за виконання п. 2.1, п. 2.2 щомісячно сплачувати Виконавцю суму 2329,86 грн. без ПДВ (п. 3.1), за виконання п. 2.3 щомісячно сплачувати Виконавцю суму 7957,18 грн. без ПДВ (п. 3.2), визначати щомісячно розмір ретро-бонусу, належного до сплати, на підставі даних перевірок та при дотриманні вимог п. 4.2 даної угоди (п. 3.3), оплачувати надані послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця чи проведення взаєморозрахунків з Виконавцем в розмірі, визначеному на підставі п. п. 3.2.1, 3.2.2, 4.1 Договору, протягом семи днів після підписання сторонами акту приймання виконання послуг, вказаних в п. 3.1 угоди та надання Виконавцем рахунку-фактури на оплату таких послуг (п. 3.4).

Суд відзначає, що додаткова угода № 9 від 01.03.14. до Договору пункту 4.2 не містить.

Строк дії додаткової угоди № 9 від 01.03.14. до Договору встановлено пунктом 6.4 з моменту підписання і діє до 01.03.15.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за додатковою угодою № 9 від 01.03.14. до Договору в сумі 59 005,56 грн. по оплаті наданих Виконавцем маркетингових послуг.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач вказує на наступне:

- ним було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 604 від 31.12.16. на суму 306,93 грн. «за розміщення товару на торгових площах за грудень 2015 року», що становить 8% від суми оплаченої позивачем відповідачу за товар;

- позивачем нараховано відповідачу з червня 2014 року по листопад 2014 року включно 57291,72 грн.: по 9548,62 грн. за місяць за надані послуги по п. 2.3 додаткової угоди № 9, про що було виставлено рахунки № 3369 від 01.12.14. «розміщення товару на торгових площах за листопад 2014 р.», № 3110 від 01.11.14. «розміщення товару на торгових площах за жовтень 2014 р.», № 2566 від 01.09.14. «розміщення товару на торгових площах за серпень 2014 р.», № 2824 від 01.10.14. «розміщення товару на торгових площах за вересень 2014 р.», № 2276 від 01.08.14. «розміщення товару на торгових площах за липень 2014 р.», № 1959 від 01.07.14. «розміщення товару на торгових площах за червень 2014 р.»;

- ним було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 297 від 01.02.15. на суму 1406,91 грн. «за розміщення товару на торгових площах за січень 2015 року», що становить 8% від суми оплаченої позивачем відповідачу за товар та зарахованих коштів за угодами про припинення зобов'язань шляхом заліку зустрічної однорідної вимоги від 31.01.15.

За вказаними рахунками на загальну суму 59005,56 грн. позивачем було складено, підписано та скріплено печаткою акт надання послуг № 33 від 28.11.16. на суму 57688,84 грн. та акт надання послуг № 215 від 01.02.15. на суму 1406,91 грн.

У відповідності до опису вкладення в цінний лист № 260 позивач на адресу відповідача 13.12.16. направив в тому числі і акт надання послуг № 33 від 28.11.16., акт надання послуг № 215 від 01.02.15., рахунки: № 604 від 31.12.16., № 297 від 01.02.15., № 3369 від 01.12.14., № 3110 від 01.11.14., № 2566 від 01.09.14., № 2824 від 01.10.14., № 2276 від 01.08.14., № 1959 від 01.07.14.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як відзначалось судом, відповідно до пункту 3.4 додаткової угоди № 9 від 01.03.14. до Договору оплачувати надані послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця чи проведення взаєморозрахунків з Виконавцем в розмірі, визначеному на підставі п. п. 3.2.1, 3.2.2, 4.1 Договору, протягом семи днів після підписання сторонами акту приймання виконання послуг, вказаних в п. 3.1 угоди та надання Виконавцем рахунку-фактури на оплату таких послуг.

Пунктом 2.2.9 Договору в редакції Протоколу розбіжностей від 01.01.13. до Договору сторони погодили, що підтвердженням надання послуг згідно Договору є акти виконаних робіт. Замовник зобов'язаний підписати та повернути Виконавцеві акти виконаних робіт протягом п'яти робочих днів з моменту їх отримання. У разі, якщо Замовник не передає чи не надішле Виконавцеві підписаний примірник акту, чи не заявить письмові зауваження щодо наданих послуг, акт буде вважатись визнаним з боку Замовника, а послуги наданими.

Доказів з датою отримання відповідачем листа з описом вкладення № 260, направленого 13.12.16. матеріали справи не містять.

Однак, відповідачем до матеріалів справи подано лист № 053/12 від 20.12.16., відповідно до змісту якого Замовник заперечив факт надання позивачем послуг за направленими рахунками та актами виконаних робіт і відмовився від підписання таких актів. Лист № 053/12 від 20.12.16. направлено позивачу 20.12.16., та вручено останньому 23.12.16., що підтверджується доданими до відзиву описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, судом встановлено, що відповідачем у встановленому Договором порядку в строк менший ніж п'ять робочих днів надано позивачу письмові зауваження щодо наданих послуг, а саме, вказано, що відповідач заперечує факт надання послуг за Договором (додатковою угодою № 9 до Договору) та відмовився від підписання актів.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги наявність у відповідача, як Замовника за Договором, заперечень щодо факту виконання послуг на суму 59005,56 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем акти надання послуг № 33 від 28.11.16., № 215 від 01.02.15. не є належним доказом надання послуг відповідачу за Договором.

Наявності будь-якої іншої переписки між сторонами чи доказів вчинення інших дій щодо факту оспорення чи визнання спірних послуг за Договором на суму 59005,56 грн. сторонами до матеріалів справи не подано.

Крім вказаного, суд зауважує, що з поданих позивачем угод про припинення зобов'язань шляхом заліку зустрічної однорідної вимоги від 31.01.15. не вбачається: за якими додатковими угодами до Договору, за якими саме актами наданих послу, за якими видатковими накладними за договором поставки № К-3 від 01.01.13. сторонами здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог.

З огляду на вказане в сукупності позивачем не доведено того, що ним відповідачу надано послуг за Договором (додатковою угодою № 9 до Договору) на пред'явлену до стягнення суму 59 005,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.18.

Суддя Т.М. Ващенко