ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"27" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/519/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши позовні матеріали вх. № 558/18,

за позовом: Одеської міської ради

до: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої Ірини Іванівни, Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю „Ютріс"

про скасування записів та рішення про державну реєстрацію прав

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до господарського суду із позовною заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої Ірини Іванівни, Новоселівської сілької ради Березівського району Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю „Ютріс" про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про відкриття розділу на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01; про скасування рішення реєстратора Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області Рубан Майї Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) від 22.06.2016р., індексний номер 30162185; про скасування запису про право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Ютріс" від 15.07.2016р. №15465731 на ? частки об'єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень, площею 88,9 кв. м., за реєстраційним номером 01; про скасування запису про право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Ютріс" від 19.07.2016р. №15522496 на ? частки об'єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень, площею 88,9 кв. м., за реєстраційним номером 01.

У поданій до суду позовній заяві Одеська міська рада посилається на факт відсутності документів про введення в експлуатацію нежитлових приміщень за реєстраційним номером 01, а також відсутність дозвільних документів на виконання будівельних робіт зазначеного об'єкта. Окрім того, позивач стверджує, що рішення щодо надання у власність чи користування земельної ділянки за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 123/3, Одеською міською радою не приймалося, що свідчить про використання такої земельної ділянки під розміщення торговельного павільйону без правовстановлюючих документів на землекористування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на визначення Одеською міською радою одним із відповідачів за заявленими позовними вимогами приватного нотаріуса, господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України „Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (з наступними змінами та доповненнями) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно з приписами ст. 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема, державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Системний аналіз наведених законодавчих норм дозволяє суду зробити висновок, що нотаріуси можуть брати участь у господарському процесі в якості відповідачів виключно у випадках, коли виступають у спірних правовідносинах як державні реєстратори.

Однак, при цьому, як державні реєстратори брати участь у господарському процесі у якості відповідачів нотаріуси можуть виключно із дотриманням вимог ст.20 Господарського процесуального кодексу України

Положеннями п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; інші справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Наведені вище по тексту ухвали положення чинного законодавства у взаємозв'язку із вимогами ст. ст. 4, 20 Господарського процесуального кодексу України дозволяють суду дійти висновку, що необхідною умовою участі нотаріуса у господарському процесі, який повинен виступати у якості державного реєстратора прав, а не у статусі нотаріуса, є віднесення спору до юрисдикції господарського суду. Правова позиція суду з цього питання підтверджується втому числі висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведеними у постанові від 28.02.2018р. по справі №916/3249/16.

З огляду на приписи п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, спори щодо реєстрації майна у випадку, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна.

У позовній заяві Одеська міська рада, з посиланням на приписи чинного законодавства, стверджує про належність земельної ділянки за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 123/3 до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що призвело до порушення її прав з боку відповідачів при проведенні державної реєстрації права власності. При цьому, зміст поданої до господарського суду позовної заяви, а також безпосередньо предмет заявленого позивачем позову дозволяє суду дійти висновку про відсутність між Одеською міською радою та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною, Новоселівською сільською радою Березівського району Одеської області, товариством з обмеженою відповідальністю „Ютріс" майнового спору щодо земельної ділянки, на якій товариством з обмеженою відповідальністю „Ютріс" було розташованого одноповерховий торговельний павільйон.

Господарський суд зауважує, що факт порушення прав позивача з боку відповідачів є лише передумовою для звернення до суду із позовною заявою, проте названа обставина не свідчить про існування між сторонами майнового спору щодо земельної ділянки, що, в тому числі не знайшло своє відображення і у предметі позову, тобто відсутність позовних вимог щодо майна дозволяє дійти висновку, що оскаржуваним з боку позивача реєстраційним діям не передує невирішений спір про право цивільне.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що до спірних правовідносини не підлягають застосуванню положення п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на положення ст. 175 Господарського кодексу України, господарський суд вважає за необхідне роз'яснити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.03.2018р. по справі №396/2550/17 (провадження № 11-112апп18) дійшла висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. У випадку існування між учасниками справи невирішеного спору про право цивільне, справи щодо скасування рішення державного реєстратора та свідоцтва про право власності на нерухоме майно не можуть вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, відсутність невирішеного спору про право цивільне, навпаки, свідчить про необхідність звернення із позовними вимоги про скасування записів та рішення про державну реєстрацію прав до суду у порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, які свідчать, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що тягне за собою правові наслідки, встановлені ст. 175 ГПК України, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови Одеській міській раді у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 4, 20, п. 1 ч.1 ст.175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом Одеської міської ради до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої Ірини Іванівни, Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю „Ютріс" про скасування записів та рішення про державну реєстрацію прав - відмовити.

2. Позовні матеріали повернути позивачу на 44 аркушах.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.П. Желєзна