КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. Справа№ 910/13044/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.,

у присутності представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: Ясінська Н.В. - керівник, витяг з ЄДР

від відповідача-2: не з'явились

третя особа: не з'явилась

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „УМИГ Мьюзік" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року

у справі № 910/13044/17 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „УМИГ Мьюзік"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверс Медіа Корпорейшн"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверс Медіа Груп"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ТОВ „УМИГ Мьюзік" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн", ТОВ „Юніверс Медіа Груп" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства та укладений без відповідної на те згоди ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 12.10.2017 року залучено до участі у справі ОСОБА_1. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

За наслідком розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 року колегією суддів у складі головуючого судді: Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В. вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року.

16.01.2017 року апеляційна скарга ТОВ „УМИГ Мьюзік" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу у справі № 910/13044/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 року апеляційну скаргу ТОВ „УМИГ Мьюзік" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі протягом 10 днів з дня отримання відповідної ухвали.

24.01.2018 року, згідно відтиску поштового штемпелю на конверті, скаржником на виконання ухвали суду від 17.01.2018 року подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу квитанції про доплату судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ „УМИГ Мьюзік" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 01.03.2018 року за участю повноважних представників сторін та третьої особи.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача-1 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 01.03.2018 року розгляд справи відкладено на 15.03.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України.

Представники позивача, відповідача-2 та третя особа в судове засідання вдруге не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення відповідної узвали суду апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача-1 в судовому засідання проти вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

15.03.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача-1, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „УМИГ Мьюзік" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.06.2011 року між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" (відповідач-2), як Видавництвом, та ОСОБА_1 (третя особа), як Правовласником, укладено Договір про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Правовласник даним на строк та в межах Території передає Видавництву права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми, перелік яких затверджується сторонами у відповідних додатках до даного договору, а видавництво приймає права та зобов'язується виплачувати правовласнику винагороду.

Пунктом 1.4. Договору визначено, зокрема, що „права" означає виключні (якщо інше не оговорено в відповідному додатку) майнові авторські права на використання, а також виключні права дозволяти або забороняти неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, відеокліпів всіма можливими способами.

Згідно з п. 2.3. Договору, Правовласник також передає Видавництву виключне право збирати винагороду за використання творів, відеокліпів, виконань та фонограм третіми особами, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, виконань і фонограм на відповідній території;

За умовами п. п. 3.1., 3.3. Договору, права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми переходять до видавництва з моменту підписання відповідних додатків. Видавництво вправі передавати права на твори, відеокліпи, виконання і фонограми третім особам як повністю, так і частково на невиключній основі.

Видавництво зобов'язується точно і в строки виплачувати правовласнику роялті (п. 4.1. Договору).

У подальшому, 01.03.2015 року, між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" та ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" (відповідач-1) укладено Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 (надалі - Договір уступки).

За умовами п. 1.1 Договору уступки, на умовах, викладених в даному Договорі, та в зв'язку з підписанням між сторонами Договору уступки прав, ТОВ „Юніверс Медіа Груп" уступає ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" права та обов'язки, передбачені договорами, зазначеними сторонами в Додатку №1 до даного Договору.

У Додатку №1 містяться відомості щодо 82 Договорів, права і обов'язки за якими уступаються на користь відповідача-1, зокрема і Договір №01-14/06/2011 від 14.06.2011 року про передачу авторських і суміжних прав, укладений між відповідачем-2 та третьої особою.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що за своїм змістом Договір уступки №ЮМК-01/03/15 одночасно є договором уступки прав та обов'язків, а отже при його укладенні сторони повинні дотримуватися норми законодавства щодо заміни кредитора та боржника.

Проте, Договір уступки №01-14/06/2011 не містить положень, згідно з яких кредитор (ОСОБА_1) надає свою згоду на переведення боргу на іншого боржника на підставі Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року або заміну боржника - ТОВ „Юніверс Медіа Груп" на іншого боржника - ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" на підставі Договору уступки.

Позивач також посилається на те, що Договір уступки прав є двостороннім правочином, що укладений між двома юридичними особами: ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" та ТОВ „Юніверс Медіа Груп", при чому ОСОБА_1 не є стороною даного договору.

Таким чином, відсутність письмової згоди кредитора (ОСОБА_1.) на заміну боржника у зобов'язанні за Договором №01-14/06/2011 на підставі Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 є порушенням статті 520 ЦК України, що свідчить про недійсність такого правочину щодо уступки прав вимоги.

Як вбачається із позовної заяви, умови Договору №01-14/06/2011 не містять права ТОВ „Юніверс Медіа Груп" на передачу виключних майнових авторських/суміжних прав третім особам, в тому числі ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн", проте, за спірним Договором уступки фактично було передано виключні майнові авторські права на музичні твори ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн".

Крім того, за твердженням позивача, предметом Договору 01-14/06/2011, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ „Юніверс Медіа Груп" є майнові права на використання творів, що не входить до прав та обов'язків сторін договору, що становить зміст зобов'язання, тому не можуть бути передані за договором уступки прав №ЮМК-01/03/15.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати недійсним Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року укладений між ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" та ТОВ „Юніверс Медіа Груп".

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду зданим позовом, ТОВ „УМИГ Мьюзік" зазначає, що Договір уступки прав від 01.03.2015 року №ЮМК-01/03/15 порушує майнові права та інтереси позивача на музичні твори „В контакте мы", „Курортные городочки", „Отпускаю", „Летние дожди", „Ты мой" авторства Тіміної Марини Володимирівни, оскільки 01.01.2015 року між ТОВ „УМИГ Мьюзік" та ОСОБА_1 укладено Договір №АС-165 про передачу виключних авторських та суміжних прав.

На підставі вказаного Договору (з додатками) ТОВ „УМИГ Мьюзік" отримав від ОСОБА_1. виключні майнові авторські та суміжні права на музичні твори: „В контакте мы", „Курортные городочки", „Отпускаю", „Летние дожди", „Ты мой", зокрема, виключні майнові авторські/суміжні права на фонограми та виконання вказаних музичних творів.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідачі зазначають, що спірний Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року укладений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Статтею 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 Кодексу, до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

За приписами ст. 424 Кодексу, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 426 ЦК України передбачено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1108 ЦК України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Так, Договір про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 від 14.06.2011 року, укладений між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" та ОСОБА_1, за своєю правовою природою є ліцензійним договором, за яким, відповідно, обидві сторони отримують певні права і обов'язки.

Таким чином, за вказаним Договором як ТОВ „Юніверс Медіа Груп", так і ОСОБА_1 виступають одночасно як боржники і кредитори (згідно зі ст. 510 ЦК України).

У той же час, Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року, укладений між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" та ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" за своєю правовою природою є договором про заміну сторони у зобов'язання (глава 47 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 512 ЦК, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 513 Кодексу визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. ст. 514, 515 ЦК, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За правилами ч. 1 ст. 516 Кодексу, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. ст. 520, 521 ЦК України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Таким чином, у спірному Договорі уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року, укладеному між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" та ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн", фактично одночасно замінено кредитора і боржника у зобов'язанні - Договорі про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 від 14.06.2011 року, укладеному між ТОВ „Юніверс Медіа Груп" та ОСОБА_1

Виходячи з таких обставин, для заміни ТОВ „Юніверс Медіа Груп" (яке виступає у Договорі про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 в якості боржника), на ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн", необхідна згода ОСОБА_1. (яка виступає у вказаному Договорі у якості кредитора).

У той же час, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява від 18.10.2017 року, у якій ОСОБА_1 повідомляє, що не заперечує і не заперечувала раніше щодо відступлення виключних майнових прав щодо її музичних творів від ТОВ „Юніверс Медіа Груп" до ТОВ „Юніверс Медіа Корпорейшн" на підстав Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року в контексті виконання договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ „Юніверс Медіа Груп".

Посилання скаржника на те, що відповідна заява ОСОБА_1., як доказ письмової згоди кредитора на заміну боржника, не відповідає суті правочину щодо уступки прав та обов'язків, оскільки підписана через два з половиною років після укладення спірного договору, судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на таке.

Як було зазначено вище, згідно зі статтею 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Норма статті 520 ЦК має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Відтак, для заміни боржника у зобов'язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов'язку первісного боржника на іншу особу.

Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (статті 513, 521 ЦК).

Водночас форми надання згоди кредитором щодо заміни боржника у зобов'язанні законом не передбачено.

Наведене дає підстави для висновку про те, що для заміни боржника у зобов'язанні істотне значення має не форма виразу волі кредитора, а наявність відповідної волі, що і вимагається згідно з приписами статті 520 ЦК. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 922/1029/16).

Таким чином, усна згода ОСОБА_1 була отримана на момент підписання договору від 01.03.2015 року і у подальшому підтверджена нотаріально завіреною її заявою від 18.10.2017 року.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. ч. 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Враховуючи встановлені обставини справи, з огляду на надану ОСОБА_1 заяву від 18.10.2017 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що спірний Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; спірний Договір вчинено у належній формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання недійсним Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 року відсутні, як і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить суд визнати недійсним Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 в повному обсязі, відповідно до якого на користь відповідача-1 уступаються права і обов'язки за 82 Договорами про передачу авторських і суміжних прав, в той час як згідно змісту позовної заяви фактично вимоги стосуються неправомірної уступки прав лише за Договором №01-14/06/2011 від 14.06.2011 року, відтак позовні вимоги не відповідають предмету позову, а їх задоволення призведе до порушення прав та інтересів третіх осіб.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтовані, безпідставні, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „УМИГ Мьюзік" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі № 910/13044/17 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/13044/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 19.03.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець