ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 925/392/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Балацької О.А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз",

представник позивача - Беленкова В.В. адвокат (довіреність від 12.03.2018 № 23, свідоцтво від 15.02.2018 № 000867),

відповідач - публічне акціонерне товариство "Азот",

представник відповідача - Бруль А.С. (довіреність від 29.12.2017 № 500-08/117),

розглянувши матеріали касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Азот",

на рішення господарського суду Черкаської області від 21.03.2017 (головуючий суддя Грачов В.М.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 (головуючий Смірнова Л.Г., судді: Пономаренко Є.Ю. і Руденко М.А.)

за позовом публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" (далі - ПАТ "Черкасигаз"),

до публічного акціонерного товариства "Азот" (далі - ПАТ "Азот"),

про стягнення 27 368 365,99 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Черкасигаз" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення 27 368 365,99 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Азот" належним чином не виконало свої зобов'язання за договором розподілу природного газу в частині розрахунків за послуги з розподілу природного газу. У зв'язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яку останній просив стягнути, а також штрафні санкції, які відповідач нарахував на заборгованість.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 21.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5 961 586,60 грн. основного боргу, 14 989 984,63 грн. пені за період прострочення з 10.04.2015 по 01.12.2016, 5 268 590,33 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по листопад 2016 року, 1 148 204,43 грн. 3 % річних за період прострочення з 10.04.2015 по 01.12.2016.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що ПАТ "Азот" не сплатив ПАТ "Черкасигаз" у встановлені строки грошові кошти за транспортування природного газу газорозподільними мережами у загальному розмірі 5 961 586,60 грн., відтак наявність спірної заборгованості ПАТ "Черкасигаз" обґрунтовано і підтверджено поданими доказами; в свою чергу, ПАТ "Азот" вказані обставини не спростовано. Враховуючи наявність основного боргу, суди визнали обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ПАТ "Азот" звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, у зв'язку з чим невірно застосовано норми матеріального права.

Також від ПАТ "Азот" 13.02.2018 до Касаційного господарського суду надійшов лист від 08.02.2018 № 501-06/63, в якому воно просило розглянути заяву ПАТ "Азот" від 24.11.2017 № 5010-06/476 про відкликання касаційної скарги.

ПАТ "Черкасигаз" подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 31.12.2014 ПАТ "Черкасигаз" (газорозподільне підприємство) та ПАТ "АЗОТ" (замовник) укладено договір на розподіл природного газу № 01/17480/Т-15 (далі - Договір) відповідно до типового договору на розподіл природного газу.

Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 розділу II Договору газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Додатковими угодами від 23.02.2015 № 1, від 11.03.2015 № 2, від 26.03.2015 № 3, від 30.03.2015 № 3/1, від 21.04.2015 № 4, від 11.08.2015 № 5, від 16.10.2015 № 6, від 17.10.2015 № 7, від 28.12.2015 № 8, від 13.01.2016 № 9, від 28.03.2016 № 10 та від 11.04.2016 № 11 до Договору сторони погоджували ціну природного газу за 1000 м3 на відповідний місяць.

Пунктом 5.5 розділу V Договору встановлено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі.

Сума платежу попередньої оплати розраховується як добуток тарифу, визначеного на наступний період передоплати, на плановий обсяг природного газу по кожному об'єкту Замовника або його споживача, заявленого на наступний період передоплати. У разі відсутності інформації про тариф на наступний період передоплати до дня здійснення попередньої оплати Замовник розраховує суму платежу за тарифом, що діяв у попередньому місяці.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду Замовник здійснює оплату додатково заявлених обсягів транспортування природного газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому порядку.

У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 7.2.1 розділу VII Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов Договору ПАТ "Черкасигаз" у період з січня 2015 року по березень 2016 року надав послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, а ПАТ "Азот" прийняв обсяг протранспортованого природного газу ГРМ в обсязі 1 123 284,333 м3 на загальну суму 310 411 131,10 грн., що підтверджується актами: від 31.01.2015 в обсязі 107 767,440 м3 на суму 18 066 133,64 грн.; від 28.02.2015 в обсязі 96 710,21 м3 на суму 16 212 499,61 грн.; від 31.03.2015 в обсязі 104 494,37 м3 на суму 17 517 436,36 грн.; від 30.04.2015 в обсязі 100 444,44 м3 на суму 24 239 252,75 грн.; від 31.05.2015 в обсязі 86 164,593 м3 на суму 20 793 239,58 грн.; від 30.06.2015 в обсязі 2 282,17 м3 на суму 550 733,99 грн.; від 31.07.2015 в обсязі 726, 260 м3 на суму 178 224,20 грн.; від 31.08.2015 в обсязі 4,687 м3 на суму 1 150,19грн.; від 30.09.2015 в обсязі 5 770,36 м3 на суму 1 416 045,85 грн.; від 31.10.2015 в обсязі 104 116,54 м3 на суму 26 349 813,18 грн.; від 30.11.2015 в обсязі 102 395,263 м3 на суму 25 914 193,16 грн.(з врахуванням корегуючого акта приймання-передачі послуг від 30.11.2015 обсяги протранспортованого газу - 4,687 м3); від 31.12.2015 в обсязі 104 892,171 м3 на суму 26 546 110,63 грн.; від 31.01.2016 в обсязі 105 884,485 м3 на суму 45 665 860,69 грн.; від 29.02.2016 в обсязі 97 863,391 м3 на суму 42 206 523,28 грн.; від 31.03.2016 в обсязі 103 772,64 м3 на суму 44 755 064,18 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Азот" надані йому послуги вчасно та в повному обсязі не оплатило, розрахувалося частково, із врахуванням здійснених проплат після порушення провадження у справі, на суму 304 449 544,50 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, у зв'язку з чим, за розрахунком ПАТ "Черкасигаз" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), заборгованість складає 5 961 586,60 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано ПАТ "Азот".

За прострочення оплати наданих послуг ПАТ "Черкасигаз" нарахувало ПАТ "Азот" 14 989 984,63 грн. пені на підставі пункту 7.2.1 Договору за період 10.04.2015 по 01.12.2016, 5 268 590,33 грн. інфляційних втрат та 1 148 204,43 грн. 3 % річних за період з лютого 2015 року по листопад 2016 року в порядку статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення 27 368 365,99 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що ПАТ "Азот" не сплатило ПАТ "Черкасигаз" у встановлені строки грошові кошти за транспортування природного газу газорозподільними мережами, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 5 961 586,60 грн., відтак суди дійшли висновку, що наявність і розмір спірної заборгованості ПАТ "Черкасигаз" обґрунтовано і підтверджено поданими доказами, а ПАТ "Азот" наявність заборгованості не спростовано.

Згідно із статтею 610, частиною першою статті 611, частиною першою статті 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами першою та третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання, згідно з частиною другою статті 217 та частиною першою статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, у зв'язку з чим невірно застосовано норми матеріального права, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними доводами судів попередніх інстанцій.

Що ж до листа ПАТ "Азот" від 08.02.2018 № 501-06/63, в якому воно просило розглянути заяву ПАТ "Азот" від 24.11.2017 № 5010-06/476 про відкликання касаційної скарги, то відповідно до пункту 7 частини першої статті 1113 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до надіслання ухвали про прийняття скарги до провадження від особи, що подала скаргу, надійшла заява про її відкликання. Водночас ухвалою Вищого господарського суду України від 21.11.2017 касаційну скаргу було прийнято до провадження, а її копію направлено сторонам у справі 21.11.2017, що підтверджується штепелем на зворотній стороні вказаної ухвали. Тобто заява ПАТ "Азот" від 24.11.2017 № 5010-06/476 про відкликання касаційної скарги була оформлена та направлена після винесення ухвали Вищим господарським судом України від 21.11.2017 та направлення її копій сторонам у справі. З огляду на викладене заява ПАТ "Азот" від 24.11.2017 № 5010-06/476 про відкликання касаційної скарги залишається касаційним господарським судом без розгляду.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийняті рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі суді рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Азот" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 925/392/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко