РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/21635/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1
простягнення 154279 грн. 88 коп.

Суддя Отрош І.М.

секретар судового засідання Савінкова Ю.Б.

Представники учасників справи:

від позивача: Некряч А.В. - представник за довіреністю № 1190 від 29.12.2017

від відповідача: Сіміч М.О. - представник за довіреністю № 040 від 23.01.2018;

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення 154279 грн. 88 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України, договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/3480505 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) № не у повному обсязі відшкодував шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Ауді, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3480505 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) №, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21635/17, розгляд справи призначено на 12.01.2018, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09.01.2018 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення (по суті - пояснення щодо позову), в яких третя особа вказала на те, що відповідно до Звіту №9137 про оцінку автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, вартість завданого матеріального збитку становить 111571 грн. 09 коп.

У судовому засіданні 12.01.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву (докази направлення копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи долучено до відзиву), в якому відповідача вказав на те, що у нього відсутній обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №042.0309848.150 від 09.08.2014, оскільки ДТП, яка сталась 10.05.2015, та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Ауді, державний номер НОМЕР_1, не є страховим випадком відповідно до умов вказаного договору. Зокрема, відповідач зазначив, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 у справі №33/796/1061/2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (водія автомобіля Кіа, державний номер НОМЕР_2) останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, умовами Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №042.0309848.150 від 09.08.2014, передбачено, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння чи у разі відмови від освідчення на наявність алкогольного сп'яніння є виключенням зі страховим випадків і обмеженням страхування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 02.02.2018, встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

01.02.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив (докази направлення іншим учасникам справи долучені до відповіді на відзив), в якій позивач зазначив, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016.

Крім того, позивач вказав на те, що відповідачем не надано копій умов до Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №042.0309848.150 від 09.08.2014, які б містили підписи та сторін.

У судовому засіданні 02.02.2018 судом було поставлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання до 20.02.2018.

Листом від 05.02.2018 (вих. № 01-37.1/185/18) Господарський суд міста Києва звернувся до Оболонського районного суду м. Києва та Апеляційного суду міста Києва щодо надання інформації, чи приймалась постанова від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 Апеляційним судом міста Києва, та у випадку прийняття - надати належним чином засвідчену копію вказаної постанови.

У судовому засіданні 20.02.2018 судом було поставлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання до 13.03.2018.

Листом від 20.02.2018 (вих. № 01-37.1/241.18) Господарський суд міста Києва звернувся до Оболонського районного суду м. Києва щодо надання інформації, чи приймалась постанова від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 Апеляційним судом міста Києва, та у випадку прийняття - надати належним чином засвідчену копію вказаної постанови.

23.02.2018 до Господарського суду міста Києва від Оболонського районного суду міста Києва надійшла відповідь на запит суду про те, що постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2015 у справі №3/756/2888/15 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі №3/756/2888/15 скасовано в частині закриття провадження у справі та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУПАП у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, Оболонським районним судом міста Києва було надіслано до Господарського суду міста Києва копію постанови Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 та копію постанови Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у вказаній справі.

Крім того 05.03.2018 до Господарського суду міста Києва від Оболонського районного суду міста Києва надійшла копія постанови Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у справі №33/796/1061/2016.

Представник позивача у судовому засіданні 13.03.2018 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.03.2018 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 13.03.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 546.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 13.03.2018 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані учасниками справи докази, заслухавши усні пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі №756/6215/15-п (провадження № 3/756/2822/15), яка набрала законної сили 17.08.2016 (відповідно до відмітки, яка міститься на вказаній постанові, копія якої була надіслана Оболонським районним судом міста Києва на запит суду), встановлено, що 10.05.2015 ОСОБА_1, керуючи автомобілем Кіа, державний номер НОМЕР_2, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Хонда, державний номер НОМЕР_3, автомобілем Вольво, державний номер НОМЕР_4, автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_5, автомобілем Део, державний номер НОМЕР_6, автомобілем Міцубіші, державний номер НОМЕР_8, та автомобілем Ауді, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; провадження у справ в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутності події адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі (справа № 756/13590/15-ц, провадження 2/756/1209/16).

Зокрема, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4279 грн. 88 коп. та з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 150000 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.05.2015 в м. Києві з вини відповідача 1 (ОСОБА_1.) сталася ДТП, в результаті чого був пошкоджений автомобіль, який був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Уніка» (позивач). У зв'язку з цим позивач виплатив страхувальнику за договором добровільного страхування страхове відшкодування у загальному розмірі 204279,88 грн. При цьому на дату цієї пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля відповідача 1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» (відповідач 2) на суму 50000,00 грн, також була укладена між відповідачами додаткова цивільно-правова відповідальність автомобіля на суму 200000,00 грн. Враховуючи, що відповідач 2 вже виплатив позивачу 50000,00 грн, з нього необхідно стягнути ще 150000,00 грн, а решту коштів необхідно стягнути з відповідача 1 (відповідно до рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №№ 756/13590/15-ц, копія якого долучена позивачем до позовної заяви).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2016 у справі № 756/13590/15-ц позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» матеріальну шкоду у розмірі 150000 грн. 00 коп.; у позові до ОСОБА_1 відмовлено (з урахуванням додаткового рішення від 11.10.2016 у справі № 756/13590/15-ц).

Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №22-ц/796/10415/2016, яка набрала законної сили 21.12.2016, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2016 у справі № 756/13590/15-ц в частині задоволення позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» майнової шкоди у розмірі 150000 грн. 00 коп. скасовано; в цій частині провадження закрито; в іншій частині про відмову у позові до ОСОБА_1 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2016 у справі № 756/13590/15-ц залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені судом у справі № 756/13590/15-ц (в частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.05.2016, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №22-ц/796/10415/2016) не потребують доказуванню при розгляді даної справи.

Судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що 17.01.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №370001/4002/0000205, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Ауді, державний номер НОМЕР_1.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що за Звітом про оцінку № 03-28/07 від 28.07.2015, складеного ФОП Куліш О.В., розмір відновлювального ремонту автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, становить 193989 грн. 54 коп.

Крім того, судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що згідно з рахунком № /1 від 18.07.2015, виставленого ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, становить 193927 грн. 82 коп.

Судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що у відповідності до умов Договору страхування, позивач на підставі страхового Акту, здійснив 17.08.2015 виплату страхового відшкодування у розмірі 191577,82 грн. (181770,57грн. шляхом перерахування коштів на рахунок СТО (платіжне доручення № 028181) + 9807,25грн. в рахунок погашення не сплаченої частини страхового платежу). До того ж, у зв'язку з тим, що в процесі ремонту пошкодженого автомобіля було виявлено приховані дефекти «пошкодження диска тормозного переднього правого та підшипник колеса переднього правого, які підлягали заміні», позивачем на підставі Звіту № 03-06/10 від 06.10.2015р., Рахунку № 60020261 від 07.09.2015 року ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», Аварійного сертифікату, було здійснено доплату страхового відшкодування у розмір 12702,06 грн.

Таким чином, загальний розмір сплачених Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» грошових коштів (страхового відшкодування) за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №370001/4002/0000205 від 17.01.2015 становить 204279 грн. 88 коп.

При цьому, судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що розмір завданої власнику автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, майнової шкоди становить 204279 грн. 88 коп.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3480505 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АІ/3480505, долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву та долученої третьою особою до письмових пояснень на позов).

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №370001/4002/0000205 від 17.01.2015, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Судом у справі № 756/13590/15-ц встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплатило позивачу (Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка») страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп. за Полісом АІ/3480505.

Про вказані обставини (виплата відповідачем на користь позивача страхового відшкодування за Полісом АІ/3480505 у розмірі 50000 грн. 00 коп.) зазначено позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на позовну заяву, та між сторонами відсутній спір щодо стягнення страхового відшкодування за Полісом АІ/3480505.

При цьому, судом встановлено, що 09.08.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (страховик) та ОСОБА_7 було укладено Договір № добровільного страхування цивільного відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з відшкодуванням страхувальником/водієм заподіяної ним шкоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілих/третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (відповідно до копії вказаного договору, долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву).

Відповідно до ч. 1 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Кіа, державний номер НОМЕР_2, страхова сума за страховим випадком добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту - 200000 грн. 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп.; строк дії договору - з 21.08.2014 по 20.08.2015.

У поданій до суду позовній заяві позивач вказав на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована відповідачем за Полісом АІ/3480505 (ліміт страхування - 50000 грн. 00 коп.) та за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 (ліміт страхування - 200000 грн. 00 коп.), тобто цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2, була застрахована на суму 250000 грн. 00 коп.

При цьому, відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування за Полісом АІ/3480505 у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Однак, за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 154279 грн. 88 коп. (204279 грн. 88 коп. (розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування за Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №370001/4002/0000205 від 17.01.2015) - «мінус» 50000 грн. 00 коп. (розмір виплаченого відповідачем страхового відшкодування за Полісом АІ/3480505)).

За таких обставин, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 у розмірі 154279 грн. 88 коп.

Заперечуючи на позовні вимоги, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав на те, що у нього відсутній обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №150 від 09.08.2014, оскільки ДТП, яка сталась 10.05.2015, та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Ауді, державний номер НОМЕР_1, не є страховим випадком відповідно до умов вказаного договору.

Зокрема, відповідач зазначив, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 у справі №33/796/1061/2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (водія автомобіля Кіа, державний номер НОМЕР_2) останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, умовами Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №042.0309848.150 від 09.08.2014, передбачено, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння чи у разі відмови від освідчення на наявність алкогольного сп'яніння є виключенням зі страховим випадків і обмеженням страхування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, до предмету доказування у даній справі входять обставини, що підтверджують настання страхового випадку у розумінні умов Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7, та, відповідно, виникнення обов'язку у відповідача як страховика за вказаним договором виплатити третій особі (потерпілій) страхове відшкодування у розмірі та на умовах, передбаченими Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Аналогічні положення зазначені у ст. 4 Закону України «Про страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з п. 12 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» видом добровільного страхування, зокрема, є страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).

Відповідно до ч. 1 ст. 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1.5 ст. 1 частини 2 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 страховим випадком є подія, передбачена у частині 1 цього розділу страхування, яка відбулась, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі згідно з умовами, зазначеними у договорі.

У частині 1 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 зазначено, що страховим випадком за видом страхування «добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту» є заподіяння шкоди при ДТП з вини водія забезпеченого ТЗ життю та здоров'ю третіх осіб, майну третіх осіб - страхова сума 200000 грн. 00 коп., франшизи 0 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 частини 2 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 третя особа/потерпілий - це будь-яка юридична або фізична особа, життю, здоров'ю та/або майну якої внаслідок ДТП заподіяно шкоду, за яку на страхувальника та/або водія може бути покладена цивільно-правова відповідальність згідно з чинним законодавством.

Таким чином, у страховика за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 (відповідача) виникає обов'язок виплатити страхове відшкодування потерпілій/третій особі, якій завдано майнову шкоду страхувальником за вказаним договором добровільного страхування, лише у випадку настання страхового випадку, тобто події, яка передбачена умовами договору страхування і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі згідно з умовами, зазначеними у договорі.

Як встановлено судом, постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі №756/6215/15-п (провадження № 3/756/2822/15) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; провадження у справ в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутності події адміністративного правопорушення.

Водночас, судом встановлено, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 (категорія: ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП), належним чином засвідчена копія якої надіслана Оболонським районним судом міста Києва на запит суду та яка набрала законної сили 17.08.2016, постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі №756/6215/15-п в частині закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 скасовано та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у в'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 (категорія: ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП) судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1№449732 від 10.05.2015 ОСОБА_1 10.05.2015 керував автомобілем Кіа, державний номер НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, шатка хода, невнятна річ). Від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря нарколога відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України; власноручно у протоколі зазначив, що до лікаря не поїде.

За таких обставин, у Апеляційним судом міста Києва у постанові від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 зазначено, що факт відмови від проходження медичного огляду підтверджено самим ОСОБА_1 та поясненнями свідків, а висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є поспішним та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 є безпідставним.

Враховуючи викладене, Апеляційний суд міста Києва у постанові від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, адміністративна відповідальність зо що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою необхідно визнати винним та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1.7 ст. 2 частини 2 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 страховим випадком не визнається подія, що відбулась безпосередньо внаслідок керування транспортним засобом особою, що не має водійських прав відповідної категорії або права розпорядження цим ТЗ або знаходиться у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння.

Крім того, згідно з п. 2.1.12 ст. 2 частини 2 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 страховим випадком не визнається подія, що відбулась безпосередньо внаслідок здійснення страхувальником/особою, відповідальність якої застрахована, злочину, непокори органам влади (втечі з місця події, відмови від освідчення на наявність алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, переслідування працівниками МВС і т.п.).

Таким чином, умовами п.п. 2.1.7 та 2.1.12 Договору № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 встановлено, що страховим випадком не визнається подія, що відбулась безпосередньо внаслідок керування транспортним засобом особою, що знаходиться у стані алкогольного сп'яніння, або подія, що відбулась безпосередньо внаслідок здійснення страхувальником/особою, відповідальність якої застрахована, непокори органам влади, зокрема, відмови від освідчення на наявність алкогольного сп'яніння.

За таких обставин, оскільки постановою Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 у справі № 33/796/1061/2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зокрема, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння), суд дійшов висновку, що у страховика за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 (відповідача) не виник обов'язок щодо виплати страхового відшкодування за вказаним договором добровільного страхування, так як не настав страховий випадок за умовами вказаного договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування за Договором № 150 добровільного страхування від 09.08.2014 у розмірі 154279 грн. 88 коп.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що позивачем не надано копій умов до Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, добровільного страхування від нещасних випадків №042.0309848.150 від 09.08.2014, яки б містили підписи та сторін, оскільки як частині 1 вказаного договору, так і частина 2 (умови страхування) містять підписи сторін та відбиток печатки відповідача.

Що стосується поданих третьою особою пояснень на позов, в яких ОСОБА_1 просив суд враховувати Звіт №9137 про оцінку автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, відповідно до якого вартість завданого матеріального збитку становить 111571 грн. 09 коп., суд зазначає, що розмір завданої власнику транспортному засобу Ауді, державний номер НОМЕР_1, був встановлений судом у справі № 756/13590/15-ц (на підставі поданих доказів), зокрема встановлено, що розмір завданої власнику автомобіля Ауді, державний номер НОМЕР_1, майнової шкоди становить 204279 грн. 88 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.03.2018

Суддя І.М. Отрош