РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 927/77/18

за позовом: Приватного підприємства «Інтеренергоінвест»

вул. Дж.Дудаєва, 5/45, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС»,

вул. В.Винниченка, 78, м. Бахмач, 16500

про стягнення 1 365 604 грн 36 коп.

За участю:

представник позивача: не прибув

представник відповідача: ОСОБА_1 юрисконсульт, довіреність №05 від 03.01.2018

Приватним підприємством «Інтеренергоінвест» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» про стягнення 1 365 604,36 грн, а саме: 1 191 810,61 грн боргу за договором від 29.08.2017 №2017-28-08/001 на виконання комплексу будівельно-монтажних робіт, 11 918,11 грн інфляційних збитків, 45 262,68 грн пені, 4 701,94 грн три відсотки річних, 111 911,02 грн упущеної вигоди. Позивач просить стягнути з відповідача 20 484,07 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №2017-28-08/001 від 29.08.2017 щодо своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.02.2018.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.02.2018, направлена на адресу позивача (вул. Дж.Дудаєва, 5/45, м. Івано-Франківськ, 76000), яка вказана у позовній заяві та відповідає адресі, яка значиться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.02.2018 направлена на адресу відповідача (вул. В.Винниченка, 78, м. Бахмач, 16500), яка вказана у позовній заяві та відповідає адресі, яка значиться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням №052, відповідно до якого кореспонденція суду отримана - 06.02.2018

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.02.2018 у справі №927/77/18 суд повернув позивачу заяву про забезпечення позову від 05.02.2018. Вказана ухвала з додатками 08.02.2018 була направлена на адресу позивача, а її копія - на адресу відповідача, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала від 08.02.2018 з додатками направлена на адресу позивача повернулася до суду 19.02.2018 з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд повторно рекомендованою кореспонденцією направив ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.02.2018 з додатками на адресу позивача 28.02.2018.

Відповідач копію ухвали від 08.02.2018 отримав 09.02.2018, що підтверджується поштовим повідомленням №118.

26.02.2018 від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 22.02.2018 за підписом директора ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ухвали від 27.02.2018 суд подане клопотання позивача задовольнив, приймаючи до уваги, що уповноважені представники сторін у судове засідання не викликалися.

26.02.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання від 23.02.2018 №7 за підписом директора ОСОБА_3, в якому зазначає, що в звязку з виробничою зайнятістю представника ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» унеможливлюється направлення останнього в судове засідання та просить відкласти розгляд справи, призначити судове засідання на іншу дату про що повідомити сторони судового процесу.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.02.2018 судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на те, що коло осіб, які мають право представляти інтереси підприємств відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, не обмежується. Відповідачем всупереч приписам ст. 76-80 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних та допустимих доказів які б підтверджували обставини, на які відповідач посилався у клопотанні про відкладення розгляду справи, а також не подано доказів неможливості явки керівника або повноважного представника в судове засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Як свідчить ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.02.2018 відповідачу, відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України надано строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами. Як вбачається з поштового повідомлення від 01.02.2018 відповідач отримав ухвалу Господарського суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі 06.02.2018, таким чином відповідач мав право подати відзив на позовну заяву в строк до 21.02.2018.

Суд зауважує, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом подачі відзиву на позов у визначений судом строк та не заперечив проти позовних вимог.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 01.02.2018 попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Уповноважені представники сторін в судове засідання 27.02.2018 не прибули. Неявка представників позивача та відповідача у підготовче засідання не перешкоджає проведенню підготовчого засідання за відсутності таких учасників справи.

Відповідно до ухвали Господарського суду Чернігівської області від 27.02.2018 закрито підготовче провадження у справі №927/77/18 та призначено її до судового розгляду на 14.03.2018 об 12:00 год.

В судове засідання 14.03.2018 уповноважений представник позивача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином з огляду на наступне. 14.03.2018 судом вчинені дії щодо перевірки отримання позивачем ухвали суду від 27.02.2018 за штрихкодовим ідентифікатором 520. Як вбачається з інформації з офіційного сайту ДППЗ «Укрпошта» відстеження пересилання поштових відправлень, поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 520 не вручене під час доставки 06.03.2018 в місці виконання операції Івано-Франківськ 14.

За змістом ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 зазначеної статті передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із п.1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал від 01.02.2018 та від 27.02.2018 Господарського суду Чернігівської області були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в позовній заяві, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобовязані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий зясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, повязані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судом, згідно із ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 14.03.2018 зясовано у представника відповідача наявність заяв чи клопотань, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні, на що представник відповідача повідомив суд про відсутність таких заяв та клопотань, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.03.2018.

В судовому засіданні під час вступного слова представник відповідача заявив усне клопотання про залучення до матеріалів справи відповіді Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства від 15.02.2018 №01-10/771 про розгляд претензії, письмової заяви представником відповідача про залучення документа не подано.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідач не навів достатнього обґрунтування з доданням документального підтвердження неможливості подачі даного доказу у визначений Господарським процесуальним кодексом України строк, та направлення його копії позивачу, як передбачено приписами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Суд постановив відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України залишити без розгляду усне клопотання представника відповідача про залучення до матеріалів справи відповіді Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства від 15.02.2018 №01-10/771 про розгляд претензії, про що зазначено в протоколі судового засідання від 14.03.2018.

Також в судовому засіданні 14.03.2018 під час вступного слова уповноважений представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи на два тижні для надання можливості укладення мирової угоди.

Приписами ч. 1, 2 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Суд відмовив в задоволенні зазначеного усного клопотання представника відповідача, оскільки відповідачем не подано доказів вчинення позивачем дій, що підтверджують намір останнього укласти мирову угоду з відповідачем та доказів направлення відповідачем позивачу пропозиції щодо укладення мирової угоди.

У статті 161 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

В судовому засіданні представник відповідача подав заяву про часткове визнання позовних вимог від 14.03.2018 В поданій заяві відповідач визнає позов частково, а саме: в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 191 810,61 грн та неустойки в розмірі 45 262,68 грн. Крім того, в поданій заяві відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що вимогу про стягнення неустойки в розмірі 3% річних, в звязку з неможливістю вдруге притягнення до відповідальності на підставі ст. 61 Конституції України. Вимогу про стягнення інфляційних витрат в звязку з тим, що позивач здійснив невірні розрахунки так, як моментом порушення договірних умов є 08.12.2017, а розрахунок здійснено за повний місяць. Крім того, відповідач зазначає, щодо вимоги про стягнення упущеної вигоди в розмірі 111 911,02 грн, позивач не надав суду доказів про причинення відповідачем збитків позивачу та причинний зв'язок пов'язаний зі збитками своїми неправомірними діями, щодо виконання договірних умов.

Суд долучив заяву відповідача до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідачем відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано, щодо вимог про нарахування інфляційних, 3% річних та упущеної вигоди не заперечено, що в силу приписів ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, позбавляє відповідача права заперечувати проти даних обставини під час розгляду справи по суті, отже суд не приймає до розгляду заперечення відповідача проти позову в частині стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних витрат та упущеної вигоди в розмірі 111 911,02 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно до ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

29.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмачгазбудсервіс» (замовник, відповідач) та Приватним підприємством «Інтеренергоінвест» (виконавець, позивач) укладено договір №2017-28-08/001 на виконання комплексу будівельно-монтажних робіт (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується своїми силами і засобами на власний ризик виконати у відповідності до умов даного договору роботи, а замовник зобовязується прийняти ці роботи та оплатити їх (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору назва та адреса обєкту: Броварівська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №7 Броварської міської ради за адресою: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 23-а.

Згідно з п. 2.2. договору характер робіт капітальний ремонт (утеплення фасадів з облаштуванням відмостки) згідно локального кошторису, що є додатком до договору.

За приписами ч.2 ст.875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч.3 ст.875 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами п. 3.1., 3.2 договору ціна договору складає: 1 611 810,61 грн з урахуванням ПДВ. Умови розрахунків: замовник перераховує на рахунок виконавця аванс у розмірі 30% ціни договору протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору, та 70% протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що термін виконання робіт становить 100 робочих днів, з правом дострокового виконання.

Згідно з п. 6.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

До матеріалів справи позивачем подано підписаний та скріплений відтиском печатки Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонтні роботи: Капітальний ремонт (утеплення фасадів з облаштуванням відмостки) Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 Броварської міської ради Київської області, відповідно до якого вартість робіт складає 1 611 810,61 грн, який затверджено відповідачем (а.с 13-19). Також позивачем подано підсумкову відомість ресурсів (а.с. 20-26), підсумкову відомість ресурсів, обєкт: капітальний ремонт (утеплення фасадів з облаштуванням відмостки) Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 Броварської міської ради Київської області (витрати за прийнятими нормами) за листопад 2017 (а.с.29-35), які складені, перевірені, підписані та скріплені відтиском печатки позивача.

Між сторонами підписано та скріплено відтисками печаток договірну ціну (а.с. 27-28) на Капітальний ремонт (утеплення фасадів з облаштуванням відмостки) Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 Броварської міської ради Київської області, що здійснюється в 2017 році.

На виконання п. 3.2 договору відповідачем перераховано на рахунок позивача аванс в сумі 420 000,00 грн, а саме: 01.09.2017 відповідач перерахував позивачу 120 000,00 грн та 11.09.2017 300 000,00 грн з призначенням платежу «Аванс за будівельно-монтажні роботи згідно рахунку №СФ-0000036 від 29.08.2017», що підтверджується рухом коштів по рахунку за інтервал дат (а.с. 44, 45) та не спростовано відповідачем.

Позивач свої зобовязання за договором №2017-28-08/001 від 29.08.2017 виконав, що підтверджується двостороннім актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2017 від 30.11.2017 на суму 1 611 810,61 грн (а.с.37-43), який підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2017 від 30.11.2017 форми №КБ-3 (а.с.36), вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ становить 1 611 810,61 грн. Вказана довідка підписана уповноваженими особами позивача, відповідача, підписи яких скріплені печатками сторін.

Згідно з ч.4 ст.879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого обєкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов договору не провів оплату позивачу за виконані роботи після підписання акту виконаних робіт від 30.11.2017 у строк 07.12.2018, включно.

18.12.2017 позивачем була направлена відповідачу претензія-вимога №18-12/2017-001 від 18.12.2017 про оплату боргу за виконані будівельні роботи у сумі 1 191 810,61 грн, 3 відсотки річних у розмірі 953,45 грн, пеню в розмірі 5 839,88 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком (а.с. 46-50).

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача за виконані позивачем підрядні роботи становить 1 191 810,61 грн.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні 14.03.2018 відповідач позовні вимоги визнав, зокрема, в частині стягнення боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Виходячи з викладеного, дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання позову відповідачем в частині стягнення боргу в сумі 1 191 810,61 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, відповідачем визнаються та підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання ( ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 5.2. договору сторони встановили, що за порушення термінів оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення з відповідача 45 262,68 грн пені за період прострочення виконання грошового зобовязання з 08.12.2017 по 24.01.2018.

В судовому засіданні 14.03.2018 відповідач позовні вимоги визнав, зокрема, в частині стягнення пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 44 994,93 грн за період прострочення грошового зобовязання з 08.12.2017 по 24.01.2018, оскільки позивачем при розрахунку пені допущено арифметичну помилку.

Суд не приймає визнання відповідачем позову в частині стягнення пені у повному обсязі, оскільки це порушує його права та інтереси з огляду на здійснений судом перерахунок заявленої до стягнення пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення з відповідача 3 відсотки річних в сумі 4 701,94 грн за період прострочення грошового зобовязання з 08.12.2017 по 24.01.2018 та інфляційні збитки в сумі 11 918,11 грн за грудень 2017 року.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, обов'язок оплатити основний борг, а також обов'язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних та інфляційні втрати, є похідними один від одного зобов'язаннями, хоча і є взаємопов'язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних у зв'язку з простроченням основного грошового зобов'язання.

При застосуванні індексу інфляції, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру відсотків річних та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, доведеним та арифметично вірним, а отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в сумі 11 918,11 грн інфляційних збитків та 4 701,94 грн три відсотки річних.

Крім того, позивач посилаючись на приписи норм ст. 224, 225 Господарського кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 111 911,02 грн упущеної вигоди, яка розрахована позивачем наступним шляхом: 17 175 500,00грн загальний дохід підприємства за 3 квартал 2017, що складає 100%, 1 191 810,61грн сума заборгованості, що складає 9,39% від загальної суми доходу підприємства, позивач міг би отримати 9,39% від загальної суми заборгованості в якості доходу, 1 191 810,61грн х 9,39% = 111 911,02грн.

В підтвердження своєї правової позиції позивачем надано фінансові звіти субєкта малого підприємництва за березень 2017 року, червень 2017 року та вересень 2017 року (а.с. 59-61).

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Тобто, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, а їх стягнення (відшкодування) передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачене законом. Для цього необхідно виконати певні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які беззастережно підтверджували б їх реальний розмір на визначену дату.

Відповідно до частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України, при визначені неодержаних доходів (втраченої вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (включаючи упущену вигоду), необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного з цих елементів унеможливлює стягнення збитків (у тому числі упущеної вигоди).

Крім того, звернення з вимогою про відшкодування збитків, як упущеної вигоди, покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог (частини перша, третя статті 13);

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина перша статті 76).

Суд не приймає як належні докази фінансові звіти за березень 2017 року та червень 2017 року Приватного підприємства «Інтеренергоінвест», оскільки відсутні підписи відповідальних осіб про складання звітів та докази про їх прийняття (здачу). Фінансові звіти за березень 2017 року, червень 2017 року та за вересень 2017 року беззаперечно не підтверджують того, що позивач міг і повинен був отримати вигоду у сумі 111 911,02 грн, що несвоєчасно проведені відповідачем розрахунки за виконані роботи по договору стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача отримати прибуток, що позивачем вживалися заходи щодо одержання упущеної вигоди у сумі 111 911,02 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем сума упущеної вигоди розрахована арифметичним шляхом, що позбавляє суті упущену вигоду, як рахункову величину втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання позивачем, суб'єктом господарювання, грошових сум, якби відповідач, учасник відносин у сфері господарювання, не допустив правопорушення. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання упущеної вигоди ще не є підставою для його стягнення.

З огляду на вище викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено розмір заявленої до стягнення з відповідача упущеної вигоди, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у зв'язку з тим, що відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала в невиконанні договірних зобов'язань перед позивачем, та розміром упущеної вигоди (завданих позивачеві збитків), а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 111 911,02 грн упущеної вигоди.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, та про стягнення з відповідача на користь позивача 1 191 810 грн 61 коп. боргу, 11 918 грн 11 коп. інфляційних збитків, 44 994 грн 93 коп. пені, 4 701 грн 94 коп. три відсотки річних.

У задоволені позовних вимог Приватного підприємства «Інтеренергоінвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» в частині стягнення пені у сумі 267 грн 75 коп. та 111 911 грн 02 коп. упущеної вигоди відмовити за безпідставністю.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 129, 165, 207, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Інтеренергоінвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» про стягнення 1 191 810 грн 61 коп. боргу, 11 918 грн 11 коп інфляційних збитків, 45 262 грн 68 коп. пені, 4 701 грн 94 коп. три відсотки річних, 111 911 грн 02 коп. упущеної вигоди задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» (ідентифікаційний код 35800585, вул. В.Винниченка, 78, м. Бахмач) на користь Приватного підприємства «Інтеренергоінвест» (ідентифікаційний код 34844181, вул. Дж.Дудаєва, 5/45, м. Івано-Франківськ) 1 191 810 грн 61 коп. боргу, 11 918 грн 11 коп. інфляційних збитків, 44 994 грн 93 коп. пені, 4 701 грн 94 коп. три відсотки річних, 18 801 грн 39 коп. судового збору.

3. У задоволені позовних вимог Приватного підприємства «Інтеренергоінвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» в частині стягнення пені у сумі 267 грн 75 коп. та 111 911 грн 02 коп. упущеної вигоди відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 26.03.2018.

Суддя Н.Ю.Книш