ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2018 р. Справа № 917/1850/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1, за довіреністю від 22.09.2017 року; свідоцтво від 17.10.2017 року серії ПТ №1885;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ", м. Полтава (вх. № 418П/1-18)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17, постановлену в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Ореховська О.О.), повний текст якої складено 13.02.2018 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ", м. Полтава

до Volante O (VOLANTE LIMITED LIABILITY COMPANY) (Turi td 10d, 11313 Таллін, округ Харджу, Естонська Республіка, реєстраційний код 12416606)

про стягнення 184 000,00 доларів США, що становить еквівалент за курсом НБУ 4 922 236,81 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17 позов залишено без розгляду.

Товариство обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ", м. Полтава з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що розглядаючи справу та ухвалюючи судові рішення, господарський суд зобовязаний реалізовувати свої права не формально, а керуючись завданням господарського судочинства, з наведенням причин та підстав прийняття того чи іншого рішення.

Однак, місцевий господарський суд без належного обґрунтування та без наведення причин та підстав залишив позов без розгляду, а не скористався правом на відкладення розгляду справи або оголошення перерви в розгляді справи.

Також, апелянт зазначає про те, що звертався з клопотанням до місцевого господарського суду про відкладення розгляду справи, а в разі неможливості про розгляд справи за відсутності представника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2018р. суддею доповідачем по справі №917/1850/17 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.03.2018р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17; встановлено строк до 23.02.2018 року відповідачу на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України; призначено справу №917/1850/17 до розгляду на 27.03.2018 року.

19.03.2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява про надання документів (вх.№2310), яка долучена до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 27.03.2018 року підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17 та передати справу до господарського суду Полтавської області для продовження розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Разом з цим, вказану ухвалу було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

З інформації про поштові відстеження, розміщеної на офіційному сайті УДППЗ Укрпошта вбачається, що копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 07.03.2018 року про відкриття апеляційного провадження була надіслана відповідачу 27.03.2018 року - відправка міжнародного відправлення з установи обміну країни призначення, яка долучена до матеріалів справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги закінчення строку, встановленого ч.2 статті 273 ГПК України для розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Volante O (VOLANTE LIMITED LIABILITY COMPANY) про стягнення заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом № 55/17-ЕR від 25.04.2017р. в сумі 184 000,00 доларів США, що становить еквівалент за курсом НБУ 4 922 236,81 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.01.2018р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1850/17; призначено підготовче засідання у справі на 13.02.2018р. та викликано учасників справи у підготовче засідання.

13.02.2018 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Місцевий господарський суд, залишаючи позов без розгляду на підставі ч. 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України виходив з того, що ухвала господарського суду Полтавської області від 15.01.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 13.02.2018р., направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 18.01.2018р. за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 42, офіс 106 (адреса вказана позивачем у позовній заяві, співпадає з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - а.с. 26) та вручена позивачу 19.01.2018р., проте позивач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався.

13.02.2018 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, ч.1 ст. 8 зазначеного вище Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до п. 4 ч. 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду пов'язане з обставинами, які виключають розгляд справи у господарському суді до їх усунення.

Провадження у справі у господарському суді закінчується без ухвалення рішення за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до господарського суду за захистом.

Так, як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.01.2018р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1850/17; призначено підготовче засідання у справі на 13.02.2018р. та викликано учасників справи у підготовче засідання.

Вказаною ухвалою суду було викликано учасників справи у судове засідання, проте явка представника позивача не визнавалась обов'язковою.

Місцевий господарський суд не зазначив, яким саме чином неявка представника позивача у судове засідання дійсно перешкоджає вирішенню даного спору, зокрема, необхідність надання особисто представником пояснень суду з конкретних питань, які стосуються спірних правовідносин.

Отже, оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції не містить доводів та обґрунтувань в чому полягала неможливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами, які обставини не міг встановити суд та яким чином неявка представника позивача перешкоджала вирішенню спору.

Тобто, судом не наведено обставин, які б виключали розгляд справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про необхідність залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у господарського суду першої інстанції були правові підстави для здійснення правосуддя і розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами.

Так, господарський суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, фактично ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого, відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, може бути задоволення позову чи відмова в позові повністю або частково.

Європейський суд з прав людини у справі "Воловік проти України" (заява №15123/03), визначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Тому, судові акти щодо відмови у розгляді тощо, які є формалізованими, не відповідають самій меті розгляду на предмет прийнятності, та фактично позбавляють доступу до суду.

Отже, висновок місцевого господарського суду про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, аргументи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ", м. Полтава слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, з передачею справи на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, п.6 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч.1 ст. 280, 255, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ", м. Полтава задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. у справі №917/1850/17 скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.03.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.