РІШЕННЯ

28 березня 2018 року Справа № 913/75/18

Провадження №33/913/75/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м.Сєвєродонецьк Луганської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Спецмаш", м.Луганськ,

про визнання недійсним п.12.2. договору про третейське застереження

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: адвокат Ходаш В.Ю., свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю №438 від 23.09.1997, ордер серія ЛГ №001308 від 05.01.2018;

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Спецмаш" про визнання недійсним п.12.2 договору №242/290/УІ 08-16 КУО від 04.08.2016, укладеному між сторонами, в якому викладено третейське застереження: "якщо спори та розбіжності, зазначені в п.12.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у відповідності з матеріальним правом України в Регіональному Третейському суді України при асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, зазначені в рішенні суду".

На обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що встановлення в договорі третейського застереження, яким в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом є порушенням ст.ст.55, 64 Конституції України та ст.5 Закону України "Про третейські суди", якими закріплено право (можливість) сторін, а не обов'язок передачі спору на вирішення третейського суду. Зазначене є підставою, на думку позивача, для визнання недійсним такого положення договору згідно ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.02.2018 позовну заяву б/н від 07.02.2018 Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл- Спецмаш" про визнання недійсним п.12.2 договору залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із недодержання вимог п.п.6 - 9 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення недоліків, ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.03.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.03.2018.

В судове засідання 28.03.2018 прибув представник відповідача.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив. Разом з тим, від позивача надійшла письмова заява від 16.03.2018 про розгляд справи без участі його представника, у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання.

Суд, розглянувши зазначене клопотання позивача, вважає за можливе його задовольнити.

Представником відповідача подано відзив, в якому зазначено, що відповідач, ознайомившись із позовом, не заперечує проти його задоволення.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд звертає увагу на положення ст. 165 Господасрького процесуального кодексу України, в якій встановлені вимоги щодо оформлення відзиву. Зокрема у разі повного або часткового визнання позовних вимог - зазначаються вимоги, які визнаються відповідачем; зазначаються обставини, які визнаються відповідачем, а також правова оцінка обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується (п.п.3-4 ч.3 ст.165 ГПК).

Відповідно до ч.4, 5 с.191 Господасрького процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Однак, з поданого відзиву вбачається, шо останній не відповідає цим вимогам. Зокрема, відповідачем не зазначено про те, що позов ним визнається повністю/частково, не зазначено обставини, які визнаються відповідачем, а також не наведено правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач наразі погоджується.

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що відповідач визнав позов. Належним чином оформленої окремо заяви по суті справи згідно ст.191 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду спору відповідачем також не надано.

У судовому засіданні 28.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Приватним акціонерним товариством "Краснодонвугілля" (позивач/замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Спецмаш" (відповідач/підрядник) 04.08.2016 укладено договір №242/290/УІ 08-16 КУО (а.с.20-28).

Відповідно до п.1.1 договору, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик виконати в порядку і на умовах договору роботи з капітального ремонту і поточному ремонту гірничо-шахтного обладнання. Роботи виконуються на території підрядника.

Згідно п.1.2. договору, замовник зобов'язується надати підряднику обладнання для виконання робіт, прийняти і оплатити виконання робіт в порядку і строки, передбачені цим договором.

Строки виконання робіт за вказаним договором, а також їх окремих об'ємів визначається у відповідних додатках (специфікаціях) на капітальний та поточний ремонт гірничо-шахтного обладнання, які є невід'ємною частиною цього договору. В межах строків виконання робіт, указаних в специфікаціях . Роботи виконуються на загальних умовах, без врахування вихідних, святкових і неробочих днів, якщо інше не вказано у специфікаціях (п.2.1.договору).

Ціна робіт, виходячи із специфіки і способу виконання робіт, визначається на підставі узгоджених сторонами калькуляцій ( з відповідними розшифровками статей затрат) підрядника, складеними на підставі дефектних актів, і вказується в специфікаціях до договору. Дефектний акт складається за участю уповноважених представників замовника (п.3.1. договору).

Згідно п.4.2. договору оплата замовником виконаних підрядником робіт проводиться в національній валюті України шляхом перечислення грошових коштів на поточний рахунок підрядника.

Зазначений договір діє до 21.12.2016. В п.13.5 договору сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе обов'язків в тому числі гарантійних за цим договором.

В розділі 12 договору сторонами погоджено порядок вирішення спорів.

Згідно п.12.1. договору спори і розбіжності, що виникли у зв'язку з даним договором або, що стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів.

Зокрема, в п.12.2 договору сторони встановили третейське застереження, згідно якого: «якщо спори та розбіжності, зазначені в п.12.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у відповідності з матеріальним правом України в Регіональному Третейському суді України при асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, зазначені в рішенні суду».

Встановлення в договорі третейського застереження, яким як вважає позивач, в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом є порушенням ст.ст.55, 64 Конституції України та ст.5 Закону України "Про третейські суди", якими закріплено право (можливість) сторін, а не обов'язок передачі спору на вирішення третейського суду. Крім того, третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції. Зазначене зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом про визнання недійсним такого положення договору на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - другої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тобто, заявляючи позов про визнання недійсним положення договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Судом враховується, що відповідно до статті 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно з частинами першою, четвертою - сьомою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №242/290/УІ 08-16 КУО, в п.12.2 якого міститься третейське застереження, є договором підряду.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В матеріалах справи відсутні докази щодо визнання недійним або розірвання між сторонами договору №242/290/УІ 08-16 КУО від 04.08.2016.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається зі змісту, договір підряду №242/290/УІ 08-16 КУО укладено та підписано обома сторонами (зокрема, повноважними представниками: від імені позивача - генеральним директором Ангеловським А.А., від імені відповідача - директором Земцевим В.Н., які діяли на підставі статуту, підписи яких скріплені печатками підприємств). Повноваження останніх наразі не оспорюються.

Договір, в якому викладено третейське застереження, містить найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Зокрема, в п.п.12.1-12.2 договору сторонами погоджено, що спори, що будуть виникати і пов'язані з укладенням, змінами, виконанням, порушенням, розірванням, недійсністю договору, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання шляхом переговорів - будуть вирішуватися в Регіональному Третейському суді України при асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом зазначеного суду).

Стаття 6 Закону України «Про третейські суди» визначає підвідомчість справ третейським судам, зокрема містить винятки категорій справ, які не можуть передаватися на розгляд третейському суду.

Враховуючи юридичну природу укладеного між сторонами договору підряду та положення п.п.12.1-12.2 договору, встановлене сторонами третейське застереження не суперечить вказаним вимогам ст.6 Закону.

Також відсутні підстави вважати, що третейське застереження, укладене сторонами втратило чинність або не може бути виконане.

Як встановлено судом, відсутні записи про припинення Регіонального Третейського суду України при асоціації "Регіональна правова група", який наразі здійснює свою роботу та місцезнаходженням якого є м.Кривий Ріг, вул.О.Брозовського, 74а.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Водночас, гарантуючи судовий захист з боку держави, норми Конституції України визнають право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суд зауважує про те, що одним із способів реалізації вказаного права є звернення до третейського суду, який не віднесено до судів загальної юрисдикції, але який за приписами Закону України "Про третейські суди" є недержавним незалежним органом захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері цивільних і господарських відносин. При цьому, здійснюючи передбачену ст. 3 Закону України "Про третейські суди" функцію захисту, третейські суди розглядають спір сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного .ч 5 ст. 55 Конституції України (п. 4.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008 № 1-рп/2008).

В ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус судів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Крім того, п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами, що наразі і було зроблено сторонами на стадії укладення договору підряду №242/290/УІ 08-16 КУО від 04.08.2016.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що третейське застереження, укладене сторонами відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», якою передбачені підстави визнання недійсним третейської угоди. Натомість позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне додатково роз'яснити сторонам, що наразі встановлене в договорі третейське застереження є угодою сторін про передачу спору у разі його виникнення на вирішення третейським судом, домовленість про що було досягнуто сторонами на час укладення договору підряду. Разом з цим, це не є відмовою від права на звернення до суду загальної юрисдикції за захистом порушених прав, а тому не впливає на право сторони, гарантоване Конституцією України, звернутися в загальному порядку у разі виникнення спору із відповідним позовом до господарського суду.

Згідно положень п.7 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може залишити позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову в сумі 1762 грн 00 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Спецмаш" про визнання недійсним п.12.2 договору №242/290/УІ 08-16 КУО від 04.08.2016, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Краснодонвугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Спецмаш", в якому сторони встановили третейське застереження: "якщо спори та розбіжності, зазначені в п.12.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у відповідності з матеріальним правом України в Регіональному Третейському суді України при асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, зазначені в рішенні суду", відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 1762 грн 00 коп. покласти на позивача - Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля".

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 02.04.2018.

Суддя О.В. Драгнєвіч