КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 р. Справа№ 910/14638/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 22.03.2018

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017, повний текст якого підписаний 24.10.2017,

у справі № 910/14638/17 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"

до 1) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОКСАР"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача - 1) Національний банк України,

2) Міністерство фінансів України

про визнання права та визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" повторно звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17. Розгляд справи призначено на 14 год. 30 хв. 13.02.2018. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17.

На підставі ст.ст. 216, 270 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 відкладено розгляд справи на 01.03.2018. Зобов'язано скаржника - надіслати третім особам - Національному банку України та Міністерству фінансів України копію апеляційної скарги із доданими документами, докази чого надати суду.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 № 09.1-08/532/18, у зв'язку із перебуванням на лікарняному судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018, справу № 910/14638/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 прийнято матеріали справи № 910/14638/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 216, 270 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 відкладено розгляд справи на 22.03.2018.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 № 09.1-08/753/18, у зв'язку із відпусткою судді Коротун О.М., яка не є суддею-доповідачем у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018, справу № 910/14638/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 прийнято матеріали справи № 910/14638/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 до свого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні 22.03.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17 та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Представник першого відповідача у судовому засіданні 22.03.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представники другого відповідача та третіх осіб у судове засідання 22.03.2018 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи те, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 доведено до відома учасників судового процесу, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників другого відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.10.2016 між позивачем, як поручителем, першим відповідачем, як кредитором, укладено договір поруки № 4Ф13555И/П.

Предметом договору є надання поруки позивачем перед першим відповідачем за виконання другим відповідачем своїх зобов'язань: за кредитним договором від 11.09.2013 № 4Ф13555И (Кредитний договір 1), а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 1; за кредитним договором від 12.09.2013 № 4Ф13556И (Кредитний договір 2) а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 2; за кредитним договором від 25.11.2013 № 4Ф13765И (Кредитний договір 3) а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно дно до Кредитного договору 3; за кредитним договором від 17.02.2014 № 4Ф14143И (Кредитний договір 4) а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 4;

Відповідно до п. 2 договору позивач відповідає перед першим відповідачем за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з пунктами 5 та 6 договору у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, перший відповідач направляє на адресу позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Позивач зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі першого відповідача, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Відповідно до п. 7 договору у випадку порушення позивачем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, перший відповідач та позивач прийшли до згоди, що перший відповідач має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать позивачу і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

За умовами пункту 8 договору поруки, до позивача, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права першого відповідача за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед першим відповідачем за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно із п. 9 договору поруки, у випадку невиконання позивачем обов'язку боржника за кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги першого відповідача, зазначеної в п. 5 цього договору, позивач сплачує на користь першого відповідача пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позивача від виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 10 договору поруки, перший відповідач зобов'язаний у випадку виконання позивачем обов'язку боржника за кредитним договором передати позивачу впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором (п. 11 Договору поруки).

Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 03.03.2016, укладеної сторонами.

Позивач у позовній заяві вказав, що ним виконано обов'язок боржника за кредитними договорами № 4Ф13555И від 11.09.2013, № 4Ф13556И від 12.09.2013, № 4Ф13765И від 25.11.2013, № 4Ф14143И від 17.02.2014.

Також в позовній заяві зазначено, що в липні 2017р. позивач звернувся з відповідним листом до засновників другого відповідача з проханням забезпечити виконання компанією своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплату відсотків за кредитними договорами, проте грошові кошти не повернуто.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачі не визнають факт погашення позивачем боргу та факт переходу до поручителя права вимоги за кредитними договорами.

За правовою природою укладений між позивачем та першим відповідачем договір № 4Ф13555И/П від 20.10.2016 є договором поруки.

Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із господарським судом першої інстанції, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поруки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, порядок виконання зобов'язань та строк дії договору, а тому відповідно до вимог статей 553, 554, 555, 556 Цивільного кодексу України та статей 180, 181 Господарського кодексу України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, оскільки подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно із ст. ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Перший відповідач не заперечує факт укладення договору поруки № 4Ф13555И/П від 20.10.2016, отримання коштів від позивача та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих.

Також, в матеріалах справи відсутні докази звернення першого відповідача до позивача із відповідною письмовою вимогою про порушення другим відповідачем зобов'язань за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У п. 8 договору поруки зазначено, що до позивача, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед першим відповідачем за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до позивача прав першого відповідача у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Позивачем ані до господарського суду першої інстанції, ані до апеляційного господарського суду не надано доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь першого відповідача коштів у розмірі 91 516,73 грн. в рахунок погашення заборгованості другого відповідача.

Сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості не є доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги (оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо).

За змістом статей 14, 15, 16 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналогічні положення містяться в статтях 32, 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення, оспорювання або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів належними та допустимими доказами в розумінні статтей 73, 74 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.02.2018 у справі № 910/14340/17, від 20.02.2018 у справі № 910/14424/17.

Згідно із ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Права позивача у спірних правовідносинах відповідачем порушені не були, отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" є необґрунтованими та такими, у задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі 910/14638/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14638/16 залишити без змін.

3. У зв'язку із тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 залишається без змін, пункт 4 ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 вважати нечинним.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 23.03.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Ю.Б. Михальська