ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2018

Справа № 910/721/18

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до приватного підприємства "ШИК"

про стягнення 61 507,96 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

23.01.2018 року до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до приватного підприємства "ШИК" про стягнення 61 507,96 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 91/401 про надання послуг належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті наданих послуг за період з листопад 2013 року по серпень 2014 року, у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 60 517,34 грн., також просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмір 829,45 грн., 3 % річних в розмір 161,17 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

15.02.2018 р. до канцелярії суду позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2018 р.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Враховуючи те, що місцем виконання договору № 91/401 про надання послуг від 05.09.2013 р. є м. Київ, пр.-т. Гагаріна, буд. 15, то компетентним судом відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України є господарський суд міста Києва.

05.09.2013 р. між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та приватним підприємством "ШИК" укладено договір № 91/401 про надання послуг.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1.1 договору, підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (постачальна організація) зобов’язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах споживачу, що є власником нежилого приміщення (договір купівлі-продажу від 19.07.2011 р., зареєстрований в реєстрі від № 1432) загальною площею 737,40 кв.м. за адресою м. Київ, пр.-т. Гагаріна, буд. 15, комунальні послуги.

Пунктом 1.3. встановлено, що додаток № 1 до договору визначає потребу споживача в окремій комунальній послузі.

Додатком № 1 передбачено перелік комунальних послуг та порядок їх розрахунку з 01.10.2012 р., а саме: центральне опалення: згідно табулярів АТ «Київенерго» або ТОВ «Євро-Реконструкція» по особовому рахунку 420160, пропорційно опалювальної площу 350,60 м.кв.; теплова енергія на гаряче водопостачання: згідно табулярів АК АТ «Київенерго» або ТОВ «Євро-Реконструкція»; холодне водопостачання та каналізація: АТ «Київенерго» або тОВ «Євро-Реконструкція»; холодна вона на підігрів: АТ «Київенерго» або ТОВ «Євро-Реконструкція».

Облік споживання споживачем комунальних послуг за відсутності приладів обліку проводиться розрахунковим способом. При цьому підприємство не несе відповідальності за якість комунальних послуг та їх кількість, що виставлена постачальною організацією (п. 2.1.).

Відповідно до п. 2.2. договору, споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити:

Рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації;

4 %, які пов’язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг.

Згідно з п. 2.3. договору, платежі за комунальні послуги вносять споживачем а рахунок підприємства, згідно рахунків, що надсилаються, або отримуються споживачем особисто.

Відповідно до статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 5.5., 5.6. договору, строк цього договору згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України встановлюється з 01.10.2012 р. по 30.09.2015 р. Якщо за місяць до закінчення цього договору жодна із сторін не повідомить іншу про її припинення або за зміну умов, то строк дії цього договору вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах.

У період з листопада 2013 року по серпень 2014 року позивач надав комунальні послуги з централізованого опалення у розмір 59 311, 57 грн., з гарячого водопостачання в розмірі 1 205,77 грн., що підтверджується особовими картками (табуляграмами) та розробками по групах рахунків на споживання теплової енергії на опалення та водопостачання

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва виставило споживачеві рахунки-фактури:

№ 1-13/11 від 20.11.2013 р. на суму 7 840,66 грн.;

№ 1-13/12 від 23.12.2013 р. на суму 16 383,44 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/01 від 27.01.2014 р. на суму 27 731,47 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/02 від 24.02.2014 р. на суму 40 920,32 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/03 від 27.03.2014 р. на суму 49 690,30 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/04 від 24.03.2014 р. на суму 58 410,93 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/05 від 27.05.2014 р. на суму 60 179,45 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/06 від 26.06.2014 р. на суму 60 362,28 грн. (з урахування боргу за попередній період);

№ 1-14/07 від 27.05.2014 р. на суму 60 400,38 грн. (з урахування боргу за попередній період).

У березні 2015 року сторони підписали акти звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 60 517,34 грн.

Відповідачем заборгованість не сплачена.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № 91/401 про надання послуг від 05.09.2013 р. у відповідача перед позивачем в сумі 60 517,34 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив також стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 829,45 грн. та 161,17 грн. – 3 % річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов’язані з інфляційними процесами в розмірі 829,45 грн. та три проценти річних в розмірі 161,17 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства "ШИК" (84601, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, будинок 89, адреса місця виконання договору: 02094, м. Київ, пр.-т. Гагаріна, 15, ) на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) суму основного боргу в розмірі 60 517 (шістдесят тисяч п’ятсот сімнадцять) грн. 34 коп., індекс інфляції в розмірі 829 (вісімсот двадцять дев’ять) грн. 45 коп., три відсотки річних в розмірі 161 (сто шістдесят одну) грн. 17 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий