ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.03.2018 Справа № 920/1244/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1244/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області (вул. Покровська площа, буд. 11, м. Суми, 40030),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004),

про стягнення 523794,43 грн. на підставі акту ревізії № 08-08/02 від 15.02.2017,

представники сторін:

позивача: Соловей П.О. за довіреністю № 20-25-26/81 від 03.01.2018, Есманов О.М. за довіреністю № 20-25-26/147 від 05.01.2018,

відповідача: Сафронов М.А. за довіреністю № 18-49/22 від 29.12.2017.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 523794,43 грн. зайво отриманих грошових коштів з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах та 7856,92 грн. судового збору.

У відзиві на позовну заяву № 18-7/66 від 17.01.2018 відповідач посилаючись на відсутність в діях відповідача порушення Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 за № 375, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

У відповіді на відзив б/н від 24.01.2018 (вх. № 692 від 25.01.2018) позивач заперечує проти наведених відповідачем у відзиві на позов доводів та зазначає, що внаслідок завищення відповідачем обсягів фактичних витрат на послуги для населення (на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води), з Державного бюджету України зайво отримано коштів в сумі 523794,43 грн. на погашення заборгованості з різниці в тарифах, чим Державному бюджету України нанесено збитки на вищезазначену суму.02.02.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву № 132 від 31.01.2018, в якому просить суд закрити провадження у справі № 920/63/18 у зв?язку з відсутністю предмету спору та вирішити питання розподілу судових витрат у відповідності до вимог статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

20.03.2018 представник позивача подав до суду письмові пояснення б/н від 16.03.2018 (вх. № 2210 від 20.03.2018), де представник позивача, посилаючись на пункт 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зазначає, що в даному випадку відсутній публічно-правовий спір у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Північно-східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-східний офіс Держаудитслужби в Сумській області вважає, що справа № 920/1244/17 повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Представник відповідача у письмових поясненнях № 18-7/437 від 26.03.2018 просить суд розглядати справу в порядку господарського судочинства та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки чинним законодавством України не передбачено право Держаудитслужби звертатися до суду з позовом до підконтрольних суб'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом проведеної Північно-східним офісом Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області планової ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, виявлено порушення, які задокументовано в акті ревізії від 15 лютого 2017 року № 08-08/02.

На підставі висновків акта ревізії контролюючим органом сформовано вимогу від 15 березня 2017 року № 20-18-08-14-12/922 щодо усунення порушень законодавства, виявлених унаслідок перевірки фінансово-господарської діяльності відповідача.

Невиконання відповідачем у повному обсязі вказаної вимоги у визначений у вимозі строк (до 11 квітня 2017 року), не усунення відповідачем виявлених ревізією позивача порушень в установленому законодавством порядку, зумовило необхідність звернення позивача до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26 січня 1993 року № 2339-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення), Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2939-XII, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Пунктом 6 Положення передбачено, що Держаудитслужба має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16 пункту 6 Положення); порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 20 пункту 6 Положення); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23 пункту 6 Положення).

Положенням установлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 9 пункту 4 Положення).

Згадані норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, у пункту 7 цієї статті передбачено право цього органу пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Статтею 10 Закону № 2939-ХІІ встановлено право органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пункт 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ), а також при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (пункт 13 статті 10 Закону № 2939-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність з вимогами законодавства і в цій частині вона є обов'язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як убачається зі змісту позовної заяви, орган державного фінансового контролю просив суд стягнути збитки з підконтрольного органу на користь Державного бюджету України.

Пунктами 1 і 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; а суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина перша та пункт 5 частини друга статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв?язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Водночас, слід звернути увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового не лише за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи його посадової особи, а й за умови здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Так, позивачем у справі є Держаудитслужба як суб'єкт владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, правовий статус якої визначено Законом № 2939-ХІІ, згідно з яким їй надано право звертатись до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків.

Отже, здійснення органом державного фінансового контролю своїх повноважень (владних управлінських функцій) обумовлює виникнення правовідносин з підконтрольною установою, які мають публічно-правовий характер.

Наведеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що даний спір про стягнення завданих державі збитків в сумі 523794,43 грн., заявлений позивачем до підконтрольної установи, яка не забезпечила виконання вимог органу державного фінансового контролю, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

З огляду на наведене суд вважає, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

На підставі пункту 2 частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 182-185, пунктом 1 частини першої статті 231 та статтями 233, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 920/1244/17.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

3. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено 02 квітня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова