ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/556/18

За заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

У справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів»

про визнання недійсним та скасування рішення

Суддя Карпечкін Т.П.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області 22.03.2018 року надійшла позовна заява б/н від 20.03.2018 року ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» про визнання недійсним рішення Наглядової ради відповідача.

Позивачем одночасно з позовом в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України подано заяву б/н від 20.03.2018 року про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з обставин спору, ОСОБА_1, який є власником 9600000 простих іменних акцій, що складає 6% статутногого капіталу Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів», подано позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» про визнання недійсним та скасування рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів», оформленого протоколом засідання Наглядової ради № 5 від 05.03.2018 року.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач зазначає, що в березні 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що Наглядовою радою Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» прийнято спірне рішення, оформлене протоколом засідання Наглядової ради № 5 від 05.03.2018 року, яким (п.1.1.) надано дозвіл на вчинення ПАТ «МЗВКК» значних правочинів щодо (і) надання ПАТ «МЗВКК» поруки з метою забезпечення виконання будь-яких та всіх зобов'язань, в тому числі зі сплати будь-яких сум, що підлягають або можуть підлягати сплаті, (а) ЕМ-ЕЙЧ-ПІ Люкс С.А. (МНР LUX S.A.), компанією створеною за законодавством Великого Герцогства Люксембург (надалі - «Емітент»), та (б) іншими крім ПАТ «МЗВКК») Гарантами за облігаціями, які випускаються та розміщуються Емітентом на міжнародних ринках капіталу на сукупну основну суму не більше ніж 750 000 000 (сімсот п'ятдесят мільйонів) доларів США, та за всіма іншими правочинами (в тому числі, договорами, повідомленнями, листами та іншими документами), що вчиняються (укладаються, надаються, вручаються, оформлюються, підписуються) Емітентом та/або Гарантами відповідно до умов випуску і розміщення та/або у зв'язку з випуском Облігацій, та про укладення Товариством в якості поручителя договору поруки з довірчим управителем, про укладення Товариством в якості позичальника угоди про позику (надалі - «Договір позики»), а також про укладення будь-яких змін та доповнень (додатків, додаткових договорів, договорів про внесення змін, тощо) до Договору поруки та/або Договору позики, як це може бути необхідно відповідно до умов випуску і розміщення Облігацій та/або у зв'язку з Облігаціями; (п.1.2.) про надання згоди на вчинення Товариством інших значних правочинів (окрім Договору поруки та Договору позики), що мають бути вчинені відповідно до умов випуску і розміщення Облігацій та/або у зв'язку із випуском Облігацій щодо взяття Товариством будь-яких зобов'язань про відшкодування будь-яких і всіх збитків, витрат та інших сум будь-якого характеру та виду, що можуть бути понесені відповідно до умов випуску і розміщення Облігацій та/або у зв'язку із випуском Облігацій, які можуть вчинятися Товариством шляхом укладення договорів (або іншим чином, як це може бути передбачено правом, яке буде застосовуватися) про взяття Товариством на себе таких зобов'язань у зв'язку з Облігаціями, в тому числі, але не виключно, договорів про запевнення, гарантії та відшкодування (Транзакційних документів), а також будь-яких змін та доповнень (додатків, додаткових договорів, договорів про внесення змін) до будь-яких Транзакційних документів, як це може бути необхідно відповідно до умов випуску і розміщення Облігацій та/або у зв'язку із випуском Облігацій; (п.1.3.) про надання Голові Правління Товариства та особі, яка буде тимчасово виконувати обов'язки Голови Правління Товариства, згоду та повноваження на ведення переговорів, остаточне погодження умов, прийняття рішення про укладення та підписання (надання, вручення, оформлення) від імені Товариства Договору поруки, Договору позики та Транзакційних документів, а також будь-яких змін та доповнень (додатків, додаткових договорів, договорів про внесення змін) до Договору поруки, Договору позики та/або будь-яких Транзакційних документів, а також вчинення будь-яких інших дій, укладення інших правочинів та документів, як це може бути необхідно відповідно до умов випуску і розміщення Облігацій та/або у зв'язку із випуском Облігацій, а також право делегувати всі вищевказані повноваження будь-якій іншій особі за власним розсудом в порядку, що передбачений чинним законодавством України (в тому числі, на підставі належним чином виданої довіреності) та статутом Товариства.

Позивач оскаржує наведене рішення Наглядової ради, посилаючись на те, що один з членів Наглядової ради ОСОБА_3 в розумінні ч. 2 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» є заінтересованою особою у вчиненні акціонерним товариством правочинів, на які надано дозвіл за спірним рішенням Наглядової ради. У зв'язку з чим, стверджує, що питання, які були вирішені на засіданні Наглядової ради ПАТ «МЗВКК» 05.03.2018 року мали бути розглянуті на засіданні загальних зборів акціонерів ПАТ «МЗВКК», на якому право голосу мають лише незаінтересовані акціонери.

Позивач (заявник) стверджує, що укладення ПАТ «МЗВКК» правочинів, які було погоджено оскаржуваним рішенням Наглядової ради, зокрема поруки за зобов'язаннями МНР LUX S.A., угоди про позику в якості позичальника у МНР LUX S.A., договорів про запевнення, гарантії, відшкодування шкоди тощо, фактично стосується інтересів заінтересованих осіб ПАТ «МЗВКК» і суперечить інтересам Товариства.

Позивач стверджує, що у разі не забезпечення позову існує ризик умисного створення ОСОБА_3 через зазначені вище правочини штучних обставин для звернення стягнення та заволодіння всім майном ПАТ «МЗВКК».

У зв'язку з чим, позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів», його посадовим особами, уповноваженим особам вчиняти, укладати будь-які правочини, в тому числі договори поруки, договори позики та транзакційних документів, укладення, вчинення яких було погоджено, надано згоду спірним рішенням Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів», оформленим протоколом засідання Наглядової ради № 5 від 05.03.2018 року.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік та особливості застосування заходів забезпечення позову. Зокрема, передбачено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії, та/чи забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

З огляду на зміст ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову полягає у вжитті заходів, необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Щодо корпоративних спорів, ч. 10 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України містить застереження, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті (9. Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу), заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

Зі змісту позову вбачається наявність виключно корпоративного спору стосовно права позивача, як власника 6% акцій Товариства на управління господарською діяльністю Товариства. Однак, питання про укладення Товариством будь-яких правочинів безпосередньо стосується господарської діяльності Товариства як суб'єкта господарювання і опосередковано стосується прав всіх акціонерів на управління господарською діяльністю Товариства, тому відповідна заборона на укладення правочинів може перешкодити господарській діяльності Товариства та порушити права інших акціонерів (учасників) господарського товариства, що підпадає під застереження, наведене в ч. 10 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з обсягу корпоративних прав позивача, щодо яких він має право заявляти позов, наведена в заяві про забезпечення позову заборона вчинення дій виходить за межі предмету спору і безпосередньо з ним не пов'язана.

Крім того, заборона укладення правочинів, питання про дозвіл на укладення яких, як стверджує позивач, має вирішуватись на загальних зборах, не залежить від правомірності спірного рішення Наглядової ради. Відсутність достатнього обсягу повноважень не перешкоджає вчиненню правочину (правочини могли бути вчинені і за відсутності будь-яких повноважень), а лише впливає на його правомірність, про що згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу можна стверджувати виключно в разі вирішення відповідного питання судом по суті. Тому, надання правової оцінки діям сторін до укладення правочину порушує презумпцію правомірності правочину.

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Таким чином, враховуючи, що наведені в заяві про забезпечення позову заходи є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами і вжиття відповідних заходів виходить за межі корпоративних прав позивача, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову суперечить ч.ч. 4, 10 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви б/н від 20.03.2018 року ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.П. Карпечкін