ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Справа № 923/79/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства ОСОБА_1 Наук України, с. Любимівка Херсонської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продексим, ЛТД", м. Херсон

про визнання недійсним договору вирощування сільськогосподарської продукції

про визнання недійсним договору

за участі представників сторін:

позивач: ОСОБА_2, адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 699 від 24.09.2011, ордер серія ХС № 038811 від 26.01.2018;

відповідач: адвокат ОСОБА_3 ордер серія ХС № 004007 від 20.03.2018

Позивач (Державне підприємство Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства ОСОБА_1 Наук України, Херсонська область, Нововоронцовський район, с.Любимівк, ; далі за текстом - дослідне господарство) звернувся з позовом, в якому просить господарський суд визнати недійсним укладений між ним і відповідачем (Товариство з обмеженою відповідальністю "Продексим, ЛТД", м. Херсон, ) договір № 12/07/16 від 12 липня 2016 по вирощуванню сільгосппродукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця за ознаками його удаваності відповідно до ст. 235 ЦК України, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме, договору оренди земельних ділянок.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 09.02.2018 розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

27.02.2018 відповідач надав письмовий відзив на позов, який залучено до матеріалів справи.

Позов обґрунтовано тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки із суті договірних відносин сторін можна зробити висновок, що цей договір є удаваним, тобто таким, що вчинений сторонами з метою приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме, договору оренди земельних ділянок. Укладений договір містить всі істотні умови договору оренди землі.

При цьому укладений між сторонами договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивач, будучи постійним землекористувачем, не мав права розпоряджатися земельними ділянками.

В порушення вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельних ділянок, переданих в користування, на підставі оспорюваного договору не було об'єктом державної реєстрації.

Відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим належними доказами.

В наданих суду усних поясненнях та письмовому відзиві посилається на те, що умови укладеного між сторонами договору, їх правова сутність повністю відповідають встановленим між сторонами правовідносинам - сумісній діяльності по вирощуванню сільськогосподарської продукції із використанням сільськогосподарської техніки та обслуговуючого персоналу позивача на належних йому земельних ділянках, які в користування відповідачу не передавались.

Згідно умов договору № 12/07/16 відповідач забезпечував позивача необхідними для виконання договору матеріалами на підставі заявок позивача, вартість яких в подальшому відшкодовувалась у встановленому порядку, а також приймав та оплачував виготовлену (вирощену) сільськогосподарську продукцію.

Під час підготовчих засідань вирішено питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України, в судовому засіданні 20.03.2018 року було закрито підготовче провадження та відповідно до ч.6 ст.183 ГПК України за письмовою згодою учасників справи розпочато розгляд справи по суті.

Після завершення розгляду справи судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

встановив:

12 липня 2016 року між Державним підприємством Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства ОСОБА_1 Наук України (позивач, за умовами договору - виконавець) та ТОВ "Продексім, ЛТД" (відповідач, замовник) був укладений договір № 12/07/16 по вирощуванню сільськогосподарської продукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця (далі - договір), погоджений рішенням вченої ради Інституту зрошуваного землеробства, протокол № 8 від 12.07.2016 (а.с. 15-16).

За умовами розділу І цього договору відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) зобов'язується на власний ризик, із використанням сільськогосподарської техніки та зрошувального обладнання за участю обслуговуючого персоналу, на власних земельних ділянках та за завданням замовника, з використанням матеріалів виконавця виконати у відповідності до умов даного договору роботи по вирощуванню сільськогосподарської продукції на площах згідно додатку № 1 до договору та у кількості, визначених специфікаціями до договору і передати замовнику їх результат.

Замовник (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити результат виконаних робіт.

У розділах 2 та 3 договору, сторони визначили договірну ціну виконаних позивачем робіт, яка включає покриття понесених ним витрат на виконання договору; зобов'язання відповідача забезпечити позивача необхідними для виконання договору матеріалами згідно наданих останнім заявок, вартість яких в подальшому відшкодовується виконавцем.

Сторони передбачили, що формування собівартості вирощеної на полях позивача сільськогосподарської продукції, здійснюється на балансі позивача. Приймання-передача виготовленої за договором сільгосппродукції оформлюється підписаним обома сторонами актом приймання-передачі зібраного врожаю. Передача готової зібраної сільськогосподарської продукції від виконавця замовнику здійснюється згідно накладних. Замовник (відповідач) проводить оплату зібраної сільгосппродукції протягом 10-ти календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі.

За наявності обставин, викладених в описовій частині рішення, позивач просить визнати укладений між сторонами 12.07.2016 договір № 12/07/16 недійсним, як удаваний, вчинений для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору оренди землі.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження та надавши їм правову оцінку, суд визнав позов безпідставним та відмовляє у його задоволенні з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами, аналогічні норми містяться у статтях 11, 629 ЦК України.

Зобов'язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 325 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд має надати правову оцінку його умовам, правам та обов'язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Частиною 2 статті 1131 ЦК України встановлено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін та інше (ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

Надаючи оцінку предмету та умовам оспорюваного договору та дослідивши його правову природу, суд робить висновок щодо того, що цей договір містить усі загальні ознаки, притаманні договору про спільну діяльність та змішаному договору (підряду, послуг) і не містить істотних умов, необхідних для договору оренди землі.

Так, характерною ознакою зобов'язань щодо спільної діяльності слід вважати мету, яка об'єднує учасників та вимагає від них спільних узгоджених дій. При цьому така мета не може бути протизаконною.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що предметом договору № 12/07/16 є діяльність сторін без створення юридичної особи для досягнення певної мети, а саме вирощування сільськогосподарської продукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця, тобто позивача.

За дорученням замовника (відповідач), виконавець (позивач) зобов'язується на власний ризик, із використанням сільськогосподарської техніки та зрошувального обладнання за участю обслуговуючого персоналу, на власних земельних ділянках та за завданням замовника з використанням матеріалів виконавця виконати відповідно до умов даного договору роботи по вирощуванню сільськогосподарської продукції на площах згідно додатку № 1 і передати замовнику їх результат.

В свою чергу, замовник (відповідач) зобов'язався оплатити виконані позивачем роботи за договірною узгодженою сторонами в специфікаціях ціною, яка включає в себе покриття понесених виконавцем витрат на виконання робіт згідно технологічної карти та його винагороду. Замовник забезпечує виконавця необхідними для виконання договору матеріалами згідно наданих останнім заявок. Передані для виконання договору матеріали оплачуються виконавцем. Приймання-передача вирощеної сільгосппродукції оформлюється двостороннім актом її приймання-передачі, після складення якого позивач протягом 10-ти календарних днів за договірною ціною здійснює оплату виготовленої продукції.

При цьому земельні ділянки, на яких вирощується сільськогосподарська продукція, залишаються у володінні та користуванні позивача, оброблюються ним своїми силами та з використанням своєї сільськогосподарської техніки.

Відтак, в процесі дослідження доказів судом встановлено, що земельні ділянки, які згідно державних актів знаходяться в постійному користуванні позивача, відповідачу в установленому порядку в користування не передавались, їх оброблення здійснювалось безпосередньо позивачем, плата за їх використання учасниками договору не передбачалась, що свідчить про відсутність підстав вважати, що оспорюваний договір є удаваним та вчиненим для приховування іншого правочину, а саме, договору оренди землі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1,3 ст. 215 ЦК України).

Позивач належними та допустимими доказами не довів та не обґрунтував законність своїх вимог. Відтак, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 194, 219, 220, 221, 232, 233, 238-238, 240 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2018.

Суддя В.В.Литвинова