ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/3436/17

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом Громадської організації "СИЛА МОЛОДІ" до фізичної особи - підприємця Слюсаренка Богдана Олександровича, Коцюбинської селищної ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, за участю представників від:

позивача - Шеспопалов Р.Л. (довіреність від 03.01.2018);

відповідача 1 - Слюсаренко Б.О., Стогов В.С. (довіреність від 13.12.2017);

відповідача 2 - Гальчевський В.Д. (довіреність від 16.01.2018)

встановив:

Громадська організація "СИЛА МОЛОДІ" (далі - ГО «Сила молоді») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відповідачів - фізичної особи - підприємця Слюсаренка Богдана Олександровича (далі - ФОП Слюсаренко Б.О.), Коцюбинської селищної ради про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.01.2014, укладеного між відповідачами.

/В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення зобов'язань за договором з оплати орендної плати, а також на те, що відповідний договір укладено в порушенням норм Закону України «Про оренду землі», зокрема, такий договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки та місце її розташування, що унеможливлює встановлення, яка саме земельна ділянка передана. При цьому, позивач посилається також на те, що відповідний договір є недійсним в силу ч. 1 ст.215 ЦК України.

Обгрунтовуючи наявність підстав для звернення, позивач вказує на те, що громадське об'єднання, в силу ст.1 Закону України «Про громадські об'єднання», створюється для захисту прав і свобод, задоволення суспільних зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. При цьому, позивач вказує, що відповідачі порушили його право на правильне застосування та дотримання органом місцевого самоврядування чинного законодавства, що є матеріальним правом та має суспільний інтерес (а.с.2-6).

Відповідач - ФОП Слюсаренко Б.О. у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує факт виникнення між сторонами в силу осорюваного договору земельних відносин та неправильне застосування до такого договору норм Закону України «Про оренду землі». При цьому, відповідач вказує, що об'єктом користування за договором є не земельна ділянка, а місце для розташування спеціальних конструкцій. Окрім того, відповідач зазначає про відсутність у позивача права, на захист якого ним поданий позов (а.с.32-35).

Відповідач - Коцюбинська селищна рада фактично визнає заявлені позовні вимоги,у клопотанні від 11.01.2018, у зв'язку з:

- відсутністю у договорі умов, що передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі»;

- несплатою ФОП Слюсаренком Б.О. орендних платежів у встановлений договором строк;

- наявністю протиріччя між пп. 2.1 та 10.1 договору (а.с.76-77).

У відповіді на відзив від 29.01.2018 позивач заперечує проти доводів відзиву і вказує на те, що правильне застосування та дотримання органом місцевого самоврядування Конституції України та Закону України становить суспільний інтерес, а громадська організація створюється для задоволення суспільних інтересів (а.с.78-81).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

29.01.2014 між Коцюбинською селищною радою (далі - надавач) та ФОП Слюсаренко Б.О. (далі - користувач) укладено договір про надання у користування місць для розміщення спеціальних конструкцій (а.с.12-15, далі - договір).

За умовами договору, Коцюбинська селищна рада передає, а користувач - приймає в тимчасове користування місця, які перебувають у комунальній власності територіальної громади смт. Коцюбинське, для розташування спеціальних конструкцій односторонній щит у кількості один, розміром 6,0*3,0м (далі - місце), за адресою: АДРЕСА_1 (напроти школи), згідно рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №6 від 29.05.2014 (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, під тимчасовим користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання користувачем місць з метою: встановлення спеціальних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами, що знаходиться у користувача на законних підставах; використання спеціальних конструкцій у формах, відповідно до чинного законодавства; обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наліплювання рекламоносіїв тощо).

Згідно пп. 2.1, 2.2 договору, вказаний договір укладено строком з 29.05.2014 по 28.01.2019; після закінчення терміну дії договору користувач має переважне право на пролонгацію вказаного договору у випадку належного виконання його умов.

Відповідно до п. 3.3 договору, загальний розмірі місячної плати з ПДВ становить - 259,20грн.

До обов'язків користувача, які визначені п.4.1. договору, зокрема, віднесено обов'язок своєчасно сплачувати плату за тимчасове користування місцями.

Як визначено п. 4.2 договору, до прав надавача віднесено, зокрема, право достроково припиняти право тимчасового користування місцем, у разі порушень умов використання місцем або інших умов договору.

Вказаний договір набуває чинності після його підписання сторонами та діє до 28.01.2019 (п. 10.1 договору).

Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем - ФОП Слюсаренком Б.О. сплачено на рахунок Коцюбинської селищної ради за розміщення зовнішньої реклами 13.06.2017 - 10 000,00грн та 08.11.2017 - 11 000,00грн (а.с.54).

У даній справі позивачем заявлені вимоги щодо розірвання відповідного договору.

Перевіряючи наявність у позивача суб'єктивного матеріального права вимагати припинення дії такого договору шляхом його розірвання судом встановлені наступні обставини.

Позивач - ГО «Сила молоді» не є стороною такого договору та в силу його укладення не набула прав або обов'язків, визначених ним. Позивач не довів та судом не встановлено, що він має права власності чи речового права на об'єкт, який передається у користування за відповідним договором - місця для розташування спеціальних конструкцій, а також не є власником або землекористувачем земельної ділянки, на якій розташовані такі місця для розташування конструкцій.

В силу ст.1 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як визначено ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно чч.1,2, ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, відповідна норма встановлює коло осіб, які наділені правом вимагати розірвання договору, до якого позивач не віднесений.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", на яку посилається позивач у позовній заяві, вимагаючи його розірвання, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Таким чином, відповідна норма також визначає коло суб'єктів права вимагати розірвання договору оренди землі - сторони договору.

При цьому, слід зазначити, що договір, який позивач просить розірвати, за своєю правовою природою не можна віднести до договору оренди землі з наступних підстав.

Об'єктом оренди за договором оренди землі, як визначено ст.3 Закону України «Про оренду землі», є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Між тим, відповідно до договору, який позивач просить розірвати, об'єктом користування є місця для розташування спеціальних конструкцій.

Обгрунтовуючи наявність права вимагати розірвання відповідного договору, позивач посилається, у т.ч. на ст.1 Закону України «Про громадські об'єднання», відповідно до якої громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Із змісту відповідної норми вбачається, що об'єднання створюється для захисту прав і свобод і задоволенні інтересів саме об'єднаних осіб, а не будь-яких.

Докази наявності у Громадської організації "Сила молоді" прав, подальша законної реалізації яких залежить від повернення сторін договору б/н від 29.01.2014 у становище, що існувало до його укладення, відсутні.

За таких обставин, позивач не є особою, яка має суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес на захист якого подано даний позов.

Відсутність суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, або інтересу є самостійною підставою для відмови у позові, навіть не зважаючи на порушення відповідних прав, які не належать позивачу.

Також, слід зазначити, що заявляючи вимоги про розірвання відповідного договору, позивач фактично посилається також на норми, які визначаються умови дійсності правочину та підставі, за яких правочин є недійсним, а саме ст.ст.203,215,216 ЦК України, однак, відповідні вимоги (щодо визнання недійсним договору) не заявляє.

Зокрема, в силу ч.1 ст.203 ЦК України, на яку позивач посилається, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому, недотримання відповідної вимоги, як передбачено ч.1 ст.215 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Договір, є видом правочину, як визначено ч.2 ст.202 ЦК України.

Вказуючи на невідповідність чинному законодавству договору, позивач посилається на норми Закону України «Про оренду землі», між тим, нормами такого Закону врегульовано відносини оренди землі, однак, у зв'язку з укладенням спірного договору між його сторонами виникли відносини, правова природа яких інша і на які не розповсюджуються норми відповідного Закону.

Посилання позивача не виконання відповідачем - ФОП Слюсаренко Б.О, зобов'язань з здійснення оплати за договором також не може братись судом до уваги, оскільки позивач не є стороною у відповідному зобов'язанні, отже, не може вимагати його виконання або розірвання договору, у зв'язку з чим порушенням зобов'язань за ним.

Щодо визнання вказаного позову відповідачем - Коцюбинською селищною радою, суд зазначає, що якщо вказана особа вважає свої права порушеними, вона не позбавлена права звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.129 ГПК України, зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором не підлягають відшкодуванню йому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту та може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.03.2018.

Суддя А.Р. Ейвазова