ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Справа № 923/1042/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія", м. Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопетрівське", с. Новопетрівка, Нижньосірогозького району Херсонської області,

про стягнення 581 023 грн. 59 коп.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, представник, дов. № 01/01-17 від 09.10.17р.; ОСОБА_3, директор,

відповідача - ОСОБА_4, представник, дов. від 09.10.17р., ОСОБА_5, представник, дов. від 12.02.18р.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій, з урахуванням «уточненої позовної заяви» від 26.02.18 у якій позивачем зменшено розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар з урахуванням курсової різниці в сумі 498721,30грн. та 3% річних у розмірі 50980,45грн., відповідно до умов укладеного сторонами 14.02.2012 року договору купівлі-продажу № ПР 01/02-2012. Позов мотивовано тим, що у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу № ПР 01/02-2012, з урахуванням курсової різниці та 3% річних, наявна заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач також посилається на положення ст. 3, 11, 15, 16, 509, 530, 526, 625, 629, 692 ЦК України.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням «уточненої позовної заяви» від 26.02.18.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву на позовну заяву та заяви про застосування строку позовної давності, посилаючись на наступні обставини. Вартість товару на день оплати не змінювалася, двухсторонній протокол на дату оплати сторонами не складався, змінився курс гривні по відношенню до долл. США, але за умовами договору це не є підставою виникнення зобов'язань по доплаті за товар. Підставою для доплати згідно п. 2.4 Договору є підписаний сторонами протокол. Доказів надсилання вказаного протоколу у 2014 році на адресу відповідача суду позивачем не надано, як і не надано самого протоколу, підписаного сторонами у 2014 році. Крім того, на думку відповідача, доказів того, що оплата була здійсненна саме так як зазначає позивач в своєму позові, а саме щодо періоду та сум оплати, позивачем суду надано не було. А тому є неможливим чітко встановити з яких даних виходив позивач розраховуючи розмір суми курсової різниці та 3% річних, які на думку позивача підлягають стягненню. З позовом про стягнення, в тому числі процентів, ТОВ "ВТК" Скіфія" звернулось до суду 30.10.2017 року. Відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, тому, на думку відповідача, прохання стягнути проценти за період часу з 01.11.2012 року по 30.10.2017 року (майже 5 років) є незаконним, так як заявлене поза межами строку позовної давності. В 2012-2013 рр. відповідач за результатами господарської діяльності зазнав збитків внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджується висновками торгово-промислової палати України від 14.08.2013 р. № 1847/05-4, від 28.08.2012 р. № 1956/05-4, тому не зміг в 2012-2013 рр. розрахуватися з позивачем за договором № ПР01/02- 2012. Так як за умовами договору (п. 8.1) строки виконання зобов'язань переносяться на період дії форс мажорних обставин, відповідач здійснив повний розрахунок в 2014 р. не порушивши при цьому строки такої сплати тому, на думку відповідача, не підлягають стягненню як відсотки за користування коштами так і сума курсової різниці.

15.02.2018р. до господарського суду Херсонської області від позивача надійшло клопотання про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» додаткових документів, а саме: журналу-ордеру по рахунку № 631 (розрахунки з постачальниками) за замовленнями в період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.; журналу-ордер по рахунку № 311 (поточний рахунок) за замовленнями за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. по постачальнику ТОВ ВТК Скіфія; акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ВТК «Скіфія» та ТОВ «Новопретрівське» за період з 01.01.2012р. по 01.12.2017р. виключно за договором №ПР01/02-2012 від 14.02.2012р. (видаткова накладна №РН-0000002 від 02.03.2012р.)

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином необхідність витребування вказаних документів. Крім того, на думку суду, матеріали справи містять всі необхідні документи, достатні для повного та обєктивного розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 183, 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 26.12.17 до 15.02.18, розгляд справи відкладався з 15.02.18 до 06.03.18.

Ухвалою по справі від 15.02.18, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою по справі від 06.03.18, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.18 о 14.00 годині.

У судовому засіданні 22.03.18 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

Між ТОВ "Новопетрівське" (надалі за текстом рішення Покупець, Відповідач) і ТОВ «ВТК «Скіфія» (надалі за текстом рішення Продавець, Позивач) 14.02.2012 року був укладений договір купівлі-продажу № ПР 01/02-2012 (надалі за текстом рішення - Договір) на продаж насіння соняшнику «Перформер» в кількості 2,400 тони, насіння соняшнику «Манад» в кількості 1,800 тони, насіння соняшнику «Марвик» в кількості 1,800 тони, насіння соняшнику «Макао» в кількості 1,800 тони, на загальну суму 436800,00 грн.

Відповідно до умов п. 4.1 Договору товар має бути поставлений покупцю в строк не пізніше десяти календарних днів з моменту підписання договору.

Підпунктом 5.1 договору передбачено, що Покупець здійснює оплату за поставлений товар у розмірі 100% в строк до 01.11.2012р.

Відповідно до умов п. 2.3 Договору ціна товару розрахована по курсу НБУ 7,98 грн за 1 долар США на дату поставки товару та є попередньою. Ціна товару може бути змінена за умови зміни курсу НБУ на дату оплати.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору у випадку зміни вартості товару на дату оплати буде складений протокол, підписаний обома сторонами.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору зазначено, що оплата товару здійснюється у розмірі 100% вартості товару, визначеної в п 2.2. даного договору в строк до 01 листопада 2012 року. Вид розрахунків: перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до умов п. 9.1. Договору він вступає в силу з моменту підписання і діє до моменту його повного виконання.

Договір підписаний сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

ТОВ «ВТК «Скіфія» свої зобовязання за договором купівлі-продажу № ПРО 1/02-2012 виконало в повному обсязі на суму 436800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000002 від 02.03.12 р.

Вказаний товар отриманий представником ТОВ «Новопетрівське» ОСОБА_6, відповідно до довіреності № 4 від 02.03.12 р., про що свідчить підпис та печатка на видатковій накладній.

Відповідно до матеріалів справи відповідач перераховував на рахунок позивача наступні суми протягом 2013 та 2014 років, а саме:

- 35000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 24.10.2013р. №407,

- 250000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 22.07.2014р. №261,

- 187400,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 29.09.2014р. №417,

- 41000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 07.11.2014р. №450,

- 59000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 07.11.2014р. №451,

- 30000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 28.11.2014р. №481,

- 294600,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 12.12.2014р. №492.

Проте, у вказаних платіжних доручення підставою проведених платежів є рахунок-фактура № СФ-0000037 від 31.05.2013р.

Матеріали справи не містять будь-яких зауважень або прохань, зі сторони позивача, щодо зміни в платіжних дорученнях підстав призначення платежу.

Суд також звертає увагу на відсутність претензій позивача за 2012-2017 рр. до відповідача стосовно несплати відповідної суми за поставлений товар.

ТОВ «Новопетрівське», посилаючись на вищезазначені платіжні доручення вказує, що зобовязання за Договором виконані ним у повному обсязі.

Відповідач підтверджує, що перерахування сум за Договором здійснювалось з порушенням умов останнього стосовно строку оплати товару, однак посилається на пункт 8.1 Договору яким передбачено, що у випадках виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які перешкоджають сторонам виконати повністю або частково свої зобов'язання по даному договору строк виконання даного договору продовжується на період дії таких обставин.

У 2012-2013 рр. відповідач за результатами господарської діяльності зазнав збитків внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджується висновками торгово-промислової палати України від 14.08.2013 р. № 1847/05-4, від 28.08.2012 р. № 1956/05-4, тому не зміг в 2012-2013 рр. розрахуватися з позивачем у строки, визначені умовами договору № ПР01/02- 2012.

Однак, зазначені доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів (у вигляді опису вкладення до поштового відправлення) які б підтверджували направлення на адресу позивача повідомлення про настання і припинення обставин, які перешкоджають виконанню умов Договору, відповідно до умов пункту 8.2. останнього.

Відповідно до п.1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. ( ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вищезазначеного, між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, в період з 01 листопада 2012 року по дату фактичної оплати отриманого від позивача товару, відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України: "боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

За розрахунком позивача, розмір суми з урахуванням 3 % річних становить 50980,45грн.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, щодо стягнення з нього 3% річних. Відповідна заява наявна у матеріалах справи (аркуш справи 81).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України: "загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки".

Відповідно до положень частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України: "позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові".

Відповідно до положень ч. 5 ст. 261 ЦК України: "за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання".

У призначенні платежів в платіжних дорученнях № 407 від 24.10.2013 р., № 261 від 22.07.2014 р., № 417 від 29.09.2014 р., № 450 від 07.11.2014 р., № 451 від 07.11.2014 р. № 481 від 28.11.2014 р., № 492 від 12.12.2014 р. (аркуші справи 94-100), відповідач посилається на рахунок № СФ-0000037 від 31.05.2013 р.

Сторонами не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження здійснення оплати відповідачем за іншим (іншими) рахунком-фактурою.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на акти звіряння взаємних розрахунків, оскільки вони підписані лише позивачем.

При цьому, за видатковою накладною № РН-0000002 від 02.03.12 р. відповідач мав сплатити суму 436800,00 грн.

З урахуванням викладених обставин, не можливо встановити дати виконання грошового зобовязання відповідачем саме за Договором купівлі-продажу № ПР 01/02-2012 відповідно, не можливо встановити дані (період нарахування), з яких позивач виходив, розраховуючи розмір сум 3% річних та курсової різниці, а враховуючи розмір грошового зобовязання за видатковою накладною № РН-0000002 від 02.03.12 р. (436800,00 грн.), вказана сума була сплачена відповідачем по 29.09.2014р. включно. Відповідно, трирічний строк позовної давності сплинув 29.09.17, а позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою 09.11.17, поза межами вказаного строку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення 3% річних, розрахованих за період з моменту прострочення виконання грошового зобовязання по дату виконання останнього.

Щодо суми з урахуванням 3% річних, розрахованих позивачем після фактичного виконання грошового зобовязання відповідачем (на суму збільшення вартості товару з урахуванням курсової різниці), позов у зазначеній частині не підлягає задоволенню у звязку з безпідставністю, виходячи з наступних обставин.

Позивач, посилаючись на підвищення курсу долара на дату кожної часткової оплати товару, провів коригування вартості проданих товарів та направив відповідачу у 2017 та у 2018 роках відповідні протоколи про зміну ціни та вартості поставленого товару на кожну дату оплати із новою вартістю (аркуші справи 20-22, 165-170), відповідно до яких загальна вартість відвантаженого товару, з урахуванням курсової різниці, склала на 30.10.2017 року 498721,30грн.

Як зазначалось вище, пунктом 2.4. Договору купівлі-продажу сторони узгодили, що в разі зміни вартості товару на дату оплати, складається протокол, що підписується обома сторонами.

Отже, якщо ціна товару на дату оплати змінилась, за умови зміни курсу НБУ, то позивач, на виконання погодженого та підписаного ним договору купівлі-продажу, повинен був надати відповідачу для узгодження та підписання протокол зміни вартості поставленого товару на дату оплати.

Проте, жодний із представлених позивачем протоколів, не містить підпису та печатки відповідача, ні будь-яких інших відміток про те, що з зазначеними протоколами відповідач був ознайомлений саме на дату оплати.

Вказані протоколи підписані позивачем та завірені печаткою підприємства в односторонньому порядку. Докази надсилання вказаних протоколів відповідачу у 2014 р., на дату оплати, матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідач вказує, що на момент здійснення оплат, позивач жодних претензій щодо оплати та ціни на товар не предявляв, жодних листів та протоколів щодо узгодження ціни товару на адресу відповідача не надходило. Вперше протоколи зміни ціни та вартості поставленого товару були отримані відповідачем у 2017 році. Відповідач відмовився від їх підписання, повідомивши про це позивача листом від 10.11.17 (аркуш справи 68).

В матеріалах справи відсутні повідомлення, заяви, заперечення, претензії (вимоги) позивача щодо неналежного виконання відповідачем зобовязань стосовно оплати товару по Договору купівлі-продажу протягом з 2012 - 2017 років.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За вказаних обставин, у позивача не виникло право на зміну (у 2017 році) вартості поставленого 02.03.12 р. та оплаченого у 2013-2014 рр. товару, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення заборгованості за поставлений товар з урахуванням курсової різниці в сумі 498721,30грн.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України:

«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.»

На підставі викладених обставин, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, а заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної завності, приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача. Зайво сплачений судовий збір у розмірі 469грн.83коп., з урахуванням зменшення розміру позовних вимог (оригінал платіжного доручення № 161 від 01.11.2017 в матеріалах справи), підлягає поверненню позивачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону ккраїни «Про судовий збір».

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 232 - 241 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" (адреса місцезнаходження: 69095, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 32551359) 469грн.83коп. зайво сплаченого судового збору (оригінал платіжного доручення № 161 від 01.11.2017 в матеріалах справи).

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду).

Дата складання повного рішення 26 березня 2018 р.

Суддя Ю.В. Гридасов