ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1775/13
Господарський суд Одеської області у складі судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши справу № 916/1775/13

За позовом: Науково-виробничого підприємства „Нива у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Котовський винзавод

в особі Вінницької філії "АЛЬФА ПЛЮС",

про стягнення 152662,89 грн.;

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

встановив:

Позивач, Науково-виробниче підприємство „Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю „Котовський винзавод» в особі Вінницької філії „Альфа Плюс" товариства з обмеженою відповідальністю „Котовський винзавод" про стягнення заборгованості в сумі 152 662,89 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 118 000 грн., 40 відсотків річних в сумі 16 681,64 грн., пені в сумі 6 181,25 грн. та штрафу в сумі 11 800 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем в особі Вінницької філії "ОСОБА_3 плюс" дистрибюторської угоди № 248, поставку на підставі вказаної угоди товару відповідачеві, здійснення оплати лише частково, нарахування відсотків річних та штрафних санкцій відповідно до умов договору.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на можливість укладання Вінницькою філією "ОСОБА_3 плюс" договорів лише за згодою товариства, відсутність у філії такої згоди на укладання дистрибюторської угоди № 248, відсутність наступного схвалення договору, невідображення його у податковому обліку, відсутність у директора філії повноважень на підписання довіреностей та передоручення своїх повноважень іншим особам, відсутність підтвердження господарських операцій первинними документами складеними належним чином?.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.02.2014 по даній справі у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 рішення суду залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2014 рішення господарського суду Одеської області від 18.02.2014 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 по даній справі скасовані, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За результатами нового розгляду справи, Рішенням господарського суду Одеської області від 03.02.2016 у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 рішення суду залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017 рішення господарського суду Одеської області від та постанова Одеського апеляційного господарського суду скасовані, справу знов передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В постанові касаційної інстанції зазначено, що "суди попередніх інстанцій в порушення зазначеної норми процесуального права не виконали вказівок, що містяться в постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2014 року." Зокрема не надали оцінку твердженням позивача про часткову оплату відповідачем вартості отриманого за спірними накладними товару.

Також у постанові касаційної інстанції зазначено, що, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

А тому судам слід було з'ясувати чи відповідають саме таким вимогам спірні видаткові накладні, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та фіксують факт здійснення господарської операції, і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку статті 692 Цивільного Кодексу України.

Проте, судами обох інстанцій не було наведено оцінки наявності на видаткових накладних відтиску печатки та підпису особи про отримання товару і не перевірено доводів позивача про фактичну передачу товару відповідачу в спірному обсязі за цими видатковими накладними.

Також було зазначено, що суди обох інстанцій, дійшовши висновку про невідповідність вимогам законодавства довіреностей, виданих директором філії відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей за видатковими та товарно-транспортними накладними, не з'ясували чи можуть наведені обставини, як і відсутність довіреності взагалі, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, заперечувати таку господарську операцію.

Враховуючи наведене, висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову є передчасним.

Під час розгляду справи було проведено експертизу, якою встановлено, що документи, надані на дослідження судовому експерту, директором Вінницької філії „Альфа Плюс ТОВ „Котовський винзавод ОСОБА_4 не підписувались, а саме:

- відповіді Вінницької філії «АльфаПЛЮС» товариства з обмеженою відповідальністю „Котовський винзавод" від 10.01.2013р. на претензію науково-виробничого підприємства «Нива», у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (матеріали справи № 916/1775/13, том №3);

- видаткова накладна «НИ-00002979 від 22.11.2012р.(постачальник НВП «Нива», у вигляді ТОВ; одержувач ВФ «Альфа Плюс» ТОВ «Котовський винзавод») на суму пять тисяч пятсот сорок сім гривень 60 копійок;

- видаткова накладна № НИ-00002978 від 22.11.2012р. (постачальник НВП «Нива», у вигляді ТОВ; одержувач ВФ «Альфа Плюс» ТОВ «Котовський винзавод») на суму девяносто шість тисяч девятсот тридцять три гривні 24 копійки;

- товарно-транспортна накладна серії 01 ААБХ № 551840 від 22.11.2012р.);

- товарно-транспортна накладна серії 01 ААБХ № 551839 від 22.11.2012р.);

- акт звірки, укладений між НВП «Нива», у вигляді ТОВ з ВФ «Альфа Плюс» ТОВ «Котовський винзавод» станом на 31.12.2012р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на підписання між сторонами дистрибюторської угоди № 248 від 19.11.2012, виникнення за цією угодою взаємних прав та обовязків та неналежне виконання відповідачем цих обовязків.

До матеріалів справи надано копію вказаної угоди, яка підписана між НВП „Нива" в особі директора ОСОБА_5, який дії на підставі Статуту та Вінницькою філією „Альфа Плюс" ТОВ „Котовський винзавод" в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Положення про філію та довіреності від імені ТОВ „Котовський винзавод".

Відповідно до п.1.1, позивач зобовязався передати, а відповідач прийняти та оплатити продукцію у відповідності з умовами цієї угоди.

Кількість та асортимент продукції, яка поставляється по цій угоді, визначається сторонами в товарних накладних, які є невід'ємною частиною цієї угоди. Загальний асортиментний список продукції, що продається наведений в додатку до цієї угоди, який є невід'ємною його частиною. Сумою угоди є сума всіх поставок (п.1.2 угоди).

Пунктом 4.1 передбачено, що поставка продукції здійснюється позивачем на підставі заявки відповідача, оформленої на бланку встановленої позивачем форми, з печаткою та підписом уповноваженої особи відповідача.

Сторони також обумовили, що позивач підтверджує отримання замовлення шляхом завірення заявки підписом відповідного представника позивача, відповідач підтверджує намір прийняття продукції передачею довіреності, яка надає право відповідальному представнику відповідача прийняти продукцію позивача (п.4.3 ОСОБА_6).

Кількість та асортимент продукції, що поставляється по цій угоді, визначається сторонами в товарних накладних, які оформлені на підставі отриманої від відповідача довіреності, та є невід'ємною частиною угоди, сумою поставки є сума вказана в товарних накладних (п.4.4 ОСОБА_6).

Датою отримання продукції, вважається дата, вказана на видатковій накладній, факт приймання продукції на склад відповідача підтверджується відмітками на товаросупровідних документах (ТТН, видаткових накладних і т.п.), після прийняття продукції Компанії на склад відповідача претензії по кількості та якості не приймаються (п.4.8.3 ОСОБА_6).

Позивач надає відповідачу відстрочення платежу не більше 45 календарних днів з моменту отримання продукції, обумовленого п.4.8.3. цієї угоди. Оплата за продукцію здійснюється відповідачем шляхом переведення грошових коштів на поточний рахунок позивача. При оплаті відповідач вказує реквізити накладної або рахунку-фактури, на підставі яких здійснюється переведення грошових коштів (пункти 6.1 та 6.2 ОСОБА_6).

Пунктом 7.1 ОСОБА_6 передбачена відповідальність за порушення строків оплати/поставки товару, у вигляді пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочки та штрафу 10% від вартості кожної недоплаченої/непоставленої партії товару. Крім того, за порушення виконання грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу 40% річних від простроченої суми платежу.

Строк дії ОСОБА_6 встановлений сторонами з моменту та до 31.12.13 р. (п.7.1 ОСОБА_6).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач у своїх запереченнях вказує на відсутність в нього договору з позивачем та підписання вищевказаної ОСОБА_6 керівником філії, який не мав на це повноважень.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч.1 ст.92 Цивільного Кодексу України зазначає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Ч.2 ст.207 Цивільного Кодексу України вказує, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається з преамбули ОСОБА_6, з боку відповідача вона підписана директором Вінницької філії „Альфа Плюс" ТОВ „Котовський винзавод" ОСОБА_4 з посиланням на вчинення таких дій на підставі Положення про філію та довіреності відповідача.

Пунктом 1.1 розділу 4 Положення про Вінницьку філію "Альфа Плюс" ТОВ "Котовський винзавод", затвердженому протоколом № 7 зборів учасників ТОВ "Котовський винзавод" від 08.10. 2012 встановлено, що за згодою Товариства, і в інтересах здійснення завдань та відповідно до переліку діяльності, визначеному в розділі 2 цього Положення, Філія має право від імені Товариства укладати прямі та багатосторонні договори з підприємствами всіх форм власності, окремими громадянами; придбати матеріали та вироби у роздрібній, оптовій та комісійній торгівлі, в порядку, встановленому діючим законодавством; представляти Товариству до списання з балансу основні фонди, якщо вони зношені та застарілі; застосувати договірні ціни та розцінки, попередньо погоджені Товариством; здійснювати інші види господарської діяльності, що відповідають цілям та завданням Товариства та Філії і не суперечать діючому законодавству. (а.с. 112 т. 1).

Доказів наявності такої згоди суду не представлено. Зазначене дає підстави стверджувати про підписання ОСОБА_6 з боку відповідача не вповноваженою особою.

Відповідно до ч.1 ст.241 Цивільного Кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Ч.2 вказаної статті встановлює, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до вказаної правової норми в цій справі наступне схвалення повинно бути здійснено саме відповідачем, а не працівниками філії.

Проте ані факт прийняття ОСОБА_3 продукції від імені філії, ані перерахування коштів в якості часткової оплати з боку філії не може розглядатися як доказ схвалення угоди саме відповідачем, ТОВ Котовський винзавод".

Відповідач не уповноважував ОСОБА_3 вчиняти дії від імені ТОВ "Котовський винзавод" у тому числі отримувати товар та розписуватись на документах про отримання товару.

Щодо тверджень позивача про часткову оплату відповідачем вартості отриманого за спірними накладними товару, то така оплата здійснювалась філією, а не відповідачем, тобто не тією особою, схвалення якої необхідне для виникнення цивільних прав та обовязків за ОСОБА_6.

Таким чином, до матеріалів справи не надано доказів ані отримання згоди відповідача на укладання ОСОБА_6, ані доказів наступного схвалення ОСОБА_6 вже після її підписання шляхом вчинення будь-яких дій, які б свідчили про фактичне прийняття відповідачем ОСОБА_6 до виконання.

Позивач в якості підстави для стягнення заявлених сум визначив саме дистрибюторську угоду № 248, заявивши про наявність основного боргу за договором та нарахування санкцій знов таки на підставі саме цього договору.

Виходячи з принципу неупередженості суду та змагальності сторін, суд не повинен самостійно визначати правову природу заявлених до стягнення сум та тим більш змінювати вказані позивачем підстави позову на інші маючи на меті задовольнити позов. Приймаючи рішення про відмову або про задоволення позову суд виходить саме з тих підстав, які заявлені позивачем, надає правову оцінку наявності чи відсутності таких підстав, підтвердження їх фактичними обставинами на наявними доказами і залежно від цього приймає рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення позову.

Відсутність між сторонами взаємних прав та обовязків за дистрибюторською угодою № 248 позбавляє суд можливості стверджувати про наявність у відповідача будь-яких зобовязань за цією угодою. Відсутність договірних зобовязань сторін є прямим наслідком відсутності між сторонами угоди, укладеної у такий передбачений законодавством спосіб, з яким це законодавство повязує виникнення взаємних договірних прав та обовязків.

Щодо фактичної передачі товарно-матеріальних цінностей позивачем відповідачеві, то наслідки такої передачі мають іншу правову природу та інші правові підстави для відновлення майнового стану позивача. У будь-якому разі не може йтись про заборгованість та санкції які виникли внаслідок неналежного виконання договору.

Разом з цим, фактичне прийняття від позивача товарно-матеріальних цінностей за певних обставин та з посиланням саме на умови договору могло б розглядатися як доказ фактичного погодження договору та прийняття його до виконання. проте, як зазначалось раніше, докази такого прийняття саме відповідачем відсутні.

Як на докази передачі товару відповідачеві позивач посилається на видаткові накладні № НИ-00002979 від 22.11.12 р. на суму 5 547,60 грн., № НИ-00002978 від 22.11.2012р. на суму 96 933,34 грн., № НИ-00003154 від 05.12.2012 р. на суму 105127,20 грн., № НИ- 00003330 від 18.12.2012 р. на суму 115452 грн., № НИ-00003249 від 12.12.2012 р. на суму 89 132,22 грн., № НИ-00000047 від 11.01.2013р. на суму 49 967,28 грн., товарно-транспортні накладні на переміщення алкогольних напоїв серія 01ААБХ № 551840 від 22.11.2012 р., серія 01ААБХ №551839 від 22.11.2012 р., серія 01 ААБХ № 551949 від 05.12.2012р., серія 01 ААБП № 885589 від 18.12.2012р., серія 01 ААБХ № 551989 від 12.12.2012р., серія 01 ААБХ № 564662 від 11.01.2013р., отримання якого провадилось представником Вінницької філії „Альфа Плюс" ТОВ „Котовський винзавод" ОСОБА_3 на підставі довіреностей серія ААД № 410709 від 05.12.2012 р., серія ААД № 410713 від 18.12.2012р., серія ААД № 410714 від 11.01.2013р.

Разом з цим, дослідивши повноваження директора філії ОСОБА_4, суд вважає, що він дійсно мав право підписувати від імені ТОВ „Котовський винзавод" фінансово-господарські документи, до яких відносяться в тому числі і видаткові і товарно транспортні накладні, проте ані довіреність ані Положення про філію не надавало йому права на передоручення таких повноважень іншим особам.

Згідно з ч.1 ст. 240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі інший особі, якщо це встановлено договором або законом між собою, яку представляють, і представника, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Ч.2 вказаної статті передбачає обовязок представника, який передав свої повноваження інший особі, повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження.

Таким чином, з урахуванням відсутності права директора філії на передоручення своїх повноважень з урахуванням відсутності повідомлень ТОВ "Котовський винзавод" суд дійшов до висновку про відсутність у ОСОБА_7 повноважень на отримання товару.

Видаткові накладні є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксують факт здійснення господарської операції, і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку статті 692 Цивільного Кодексу України.

Проте, зазначення в якості одного з обовязкових реквізитів відомостей про особу яка прийняла товар без наявності повноважень на це, на думку суду позбавляє вказані документи статусу таких, що можуть підтвердити факт здійснення господарської операції між позивачем та відповідачем, і фактично свідчать лише про передачу товару тій фізичній особі, яка поставила свій підпис у графі отримувача. Наявність печатки філії жодним чином не впливає на факт відсутності схвалення ОСОБА_6 відповідачем та на факт відсутності доказів отримання товару саме відповідачем, а не іншими особами.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 152662,89 грн., з яких: 118000 грн. - основний борг, 16681,64 грн. - 40 відсотків річних, 6181,25 грн. - пені, 11800,00 грн. - штраф, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови в позові удові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 92, 202, 207, 240, 241, 526, 610, 611, 612, 626, 629, 692 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Науково-виробничого підприємства „Нива у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Котовський винзавод в особі Вінницької філії "АЛЬФА ПЛЮС" про стягнення 152662,89 грн. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.03.2018р.

Повний текст рішення мав бути складений та підписаний 22.03.2018 р., проте враховуючи складність справи, відповідно до п.6 ст.233 ГПК України повний текст рішення складено 26 березня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков