РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2018Справа № 910/15093/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02095, м. Київ, вул.. Княжий Затон, 9А, оф. 369)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул.. Січових Стрільців,17)

2) Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9)

3) ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

за участю представників

від позивача: Бондаренко М.Г.

відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: Шевченко П.В, Голік О.А.

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: ОСОБА_6

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа 1), Національний банк України (далі - третя особа 2) та ОСОБА_2 (далі - третя особа 3) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6257, що був укладений між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" повернути на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року та повернути оригінали документів отримані, згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015 року, за зобов'язаннями наступного боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_2:

- кредитний договір № 535 від 08.12.2014 року;

- іпотечний договір від 08.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим № 3037;

- договір купівлі-продажу квартири 08.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазиничем Р.В. за реєстровим № 3036;

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30634332 від 08.12.2014 року;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2.

Внесення запису про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_2. Квартира належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Пазиничем Р.В., приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області 08.12.2014 року, за реєстровим № 3036. Право власності на квартиру зареєстровано в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 30634332, номер запису про право власності: 7984823, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 9, виданого 08.12.2014 року, приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області, державним реєстратором Пазиничем Р.В., де обтяжувачем/іпотекодежателем зазначити - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк", ідентифікаційний код 19019775, юридична адреса: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі № 910/15093/16 (суддя Сівакова В.В.) у позові ПАТ "УПБ" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 (колегія суддів у складі: Суліма В.В. - головуючого, Коротун О.М., Майданевича А.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі № 910/15093/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали документів, які останній отримав згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Господарського суду м. Києва від 06.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 910/15093/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно розпорядження керівника апарату Господарського суду м. Києва №05-23/3219 від 20.12.2017 призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи № 910/15093/16, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2017 судом прийнято справу №910/15093/16 до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначила на 31.01.2018.

У судовому засіданні 31.01.2018 судом задоволено клопотання представника третьої особи-3 та долучено до матеріалів справи письмові пояснення з додатками. Також у судовому засіданні за клопотанням представників учасників оголошувалась протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання до 21.02.2018 та про продовження строку для подання відзиву на позов та додаткових пояснень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 суд відмовив ПАТ "Український професійний банк" у прийняті заяви про зміну предмету позову, закрив підготовче провадження у справі № 910/15093/16 та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.03.2018.

У судове засідання, призначене на 21.03.2018, з'явились представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2.

Суд заслухав представників позивача та третьої особи-1, які підтримали позовні вимоги та надали пояснення по суті спору, представник третьої особи-3 проти позову заперечував.

Представники відповідача та третьої особи-2 в судове засідання не з'явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляли, про причини неявки суд не повідомляли, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особти-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

26 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги б/н (далі - договір), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_2 (боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 року, з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього та іпотечним договором від 08.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037.

Згідно з п. 3. договору станом на 25.05.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 247 223,32 грн.

Пунктом 4 договору передбачено, що підстави виникнення, зазначених в п.1 цього договору прав вимоги до боржника, на момент підписання цього договору підтверджується:

1) кредитним договором №535 від 08.12.2014 року;

2) іпотечним договором від 08.12.2014 року, посвідченим Приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037.

Згідно з п. 5. договору за відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідач сплачує позивачу кошти в розмірі 247 223,32 грн без податку на додану вартість. Вказані грошові кошти сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього договору.

Відповідно до п.п. 6, 8 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі. Первісний кредитор зобов'язаний при підписанні акту приймання-передачі права вимоги, передати новому кредиторові за цим актом оригінали документів, зазначених у п. 4 даного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року первісний кредитор передав (відступив), а новий кредитор в свою чергу прийняв права вимоги за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_2 (кредитний договір № 535 від 08.12.2014 року, іпотечний договір від 08.12.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037. В Акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

27 травня 2015 року відповідач направив на адресу позичальника повідомлення за № 2705/15-01 про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав за кредитним договором №535 від 08.12.2014.

З матеріалів справи також вбачається, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію відповідача іпотекодержателем за іпотечним договором (номер запису про іпотеку 7987583).

28 травня 2015 року (фактично через 2 дні після укладення договору відступлення права вимоги) Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №107 "Про запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", згідно з яким з 29.05.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію банку .

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішенням № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, зокрема, частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Як передбачено п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію банку .

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

На виконання зазначених положень Закону наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної № 26/ТА від 29.05.2015 року вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладників фізичних осіб".

Відповідно до витягу з протоколу № 8 від 24.07.2015 року засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу № 26/ТА від 29.05.2015 року, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено, що договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи; прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України; умови договору відступлення, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитним договором та договором забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про затвердження результатів перевірки, якою виявлено договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. за реєстровим № 6257, нікчемним, а також доручено здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ТОВ "ФК Аурум Фінанс", всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Повідомленням про нікчемність № 01-10/3270 від 03.08.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіною Л.О. було повідомлено відповідача про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015 року, у зв'язку з чим останній вимагав повернути протягом десяти днів з дня отримання повідомлення всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015 року).

Як вбачається із матеріалів справи, на зазначене повідомлення, що отримано відповідачем 13.08.2015, було направлено лист від 11.09.2015 року вих. № 1109/15-08, у якому відповідач повідомив про те, що не погоджується з визнанням договорів нікчемними та вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог діючого законодавства України, оскільки законні підстави на визнання договорів нікчемними відсутні.

За доводами позивача, банк, уклавши договір відступлення, безоплатно здійснив відчуження майна (активів банку), прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, оскільки фактично грошові кошти до банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції. ПАТ "УПБ", уклавши договір відступлення, прийняло на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як ознака нікчемності правочину. При цьому, умови договору відступлення, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК Аурум Фінас", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договором відступлення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК Аурум Фінас" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ "УПБ", що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Таким чином, позивач вважає, що договір про відступлення прав вимоги, посвідчений 26.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6257, відповідно до якого ПАТ "УПБ" відступило (передало) ТОВ "ФК Аурум Фінанс" належні банку майнові права за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ "УПБ", за іпотечним договором, посвідченим 08.12.2014 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим № 3037, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано власне нерухоме майна позичальника, в забезпечення виконання його зобов'язань за кредитним договором, є нікчемним згідно з пунктами 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому є підстави для застосування наслідків недійсності такого правочину.

Заперечуючи проти позиву відповідач зазначає, що договір про відступлення прав вимоги є чинним, укладений з дотриманням норм чинного законодавства України. Крім того, відповідач стверджує, що при винесенні рішення про нікчемність спірного договору у зв'язку з порушенням під час його укладення постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2016 уповноважена особа Фонду вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки віднесла спірний договір до нікчемних не лише з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а й з підстав, не встановлених спеціальним законом. Заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ стосується виключно міжбанківських переказів і не поширюється на внутрішньобанківські операції позивача. Постановою Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2016 позивачу не заборонено здійснювати платежі юридичних осіб - клієнтів банку та не передбачено отримання згоди куратора НБУ на укладення позивачем договору про відступлення права вимоги. Позивачем не доведено посилання на надання умовами договору про відступлення прав вимоги будь-яких переваг (пільг) відповідачу. Також відповідач зазначає, що внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги заборгованість боржника в повному обсязі була погашена достроково.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Так, стаття 215 Цивільного кодексу України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу;

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним;

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно із ч.2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема, з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Приписами ч.4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Як встановлено судом, повідомленням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Український професійний банк» № 01-10/3270 від 03.08.2015 відповідача було повідомлено про нікчемність договору відступлення права вимоги від 26.05.2015, а також витребувано у останнього всі отримані за умовами вказаного договору оригінали документів. У вказаному повідомленні банк послався на п. 7 ч. 3 ст. 38 України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зазначив, що правочин є нікчемним з тієї підстави, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На підтвердження направлення вказаного повідомлення до матеріалів справи залучено копію рекомендованого повідомлення про вручення 13.08.2015 року уповноваженому представнику відповідача - Назарцю поштового відправлення №105.

За умовами ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було направлено позивачу лист вих. № 1109/15-08 від 11.09.2015, у якому останній повідомив про те, що не погоджується з визнанням договору нікчемними та вважає його належно укладеним та виконаним відповідно до вимог діючого законодавства України, оскільки законні підстави на визнання договору нікчемним відсутні.

Як зазначає позивач, спірним договором про відступлення права вимоги позивач відступив відповідачу право вимоги за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 року (далі - кредитний договір), укладеним між ОСОБА_2 (позичальник.) та позивачем; за іпотечним договором, укладеним між позивачем, ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.ОВ за реєстровим №3037, фактично надавши відповідачу, як кредитору позивача переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна.

Судом встановлено, що відповідачем з метою перерахування коштів зі свого поточного рахунку на рахунок банку в рахунок оплати за відступлення права вимоги було оформлено платіжне доручення № 54 від 27.05.2015 на загальну суму 247 223,32 грн.

Відповідно до Постанови Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. При цьому, відповідно до п. 1.12. банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Таким чином, законодавець визначив, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

Згідно з довідки Національного банку України № 55-0004/59610 від 18.07.2016 року вбачається, що залишок коштів у національній валюті на кореспондентському рахунку ПАТ "Український професійний банк" станом на 27.05.2016 року становить всього 43 805,61 грн.

Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "Український професійний банк" не мало можливості виконати платіжне доручення № 54 від 27.05.2015 з перерахування коштів та власне перерахувати такі кошти. Таким чином, в результаті вказаної операції відбулось коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, а не реальне надходження коштів на рахунок банку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо нікчемності спірного договору з посилання на вищезазначений пункт, оскільки останнім не надано доказів того, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним. Крім того, не приймаються також посилання позивача про ряд укладених із відповідачем договорів, внаслідок чого він став неплатоспроможним, оскільки виходячи з предмету та підстав позову, суд не досліджує правовідносини сторін, які виходять за межі предмету доказування у даній справі.

Згідно з приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як вбачається із матеріалів справи, за договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 року та за депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015 року відповідач перерахував на депозитний рахунок (відкритий в ПАТ "УПБ") 10 000 000,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що за вказаним депозитним договором повернення коштів відповідачу не відбулось, оскільки на кореспондентському рахунку позивача станом на 25.05.2015 року залишок грошових коштів становив лише 160 890,97 грн, а станом на 27.05.2015 року - 43 805,61 грн. Таким чином, у зв'язку з відсутністю достатньої кількості коштів на кореспондентському рахунку станом на 25.05.2015 року, фактично, меморіальний ордер № 22998266 від 25.05.2015 року виконано не було, як і платіжне доручення відповідача № 54 від 27.05.2015 року.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. (Вказаного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 25.03.2015 року у справі № 910/9232/14 (3-24гс15) та від 01.04.2015 року у справі № 910/5560/14).

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, в силу приписів положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредиторські вимоги юридичних осіб до неплатоспроможного банку задовольняються в межах ліквідаційної процедури в сьому чергу, з коштів, що отримані з реалізації майна неплатоспроможного банку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, будучи кредитором позивача за укладеним з ним депозитним договором та новим кредитором за договором відступлення права вимоги від 26.05.2016 року отримав від позивача майнові вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №535 від 08.12.2014 року та іпотечним договором від 08.12.2014 року, посвідченим Приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037 та, відповідно, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача.

Під наданням переваг чи пільг окремим кредиторам законодавець розуміє укладення правочину (у тому числі договору), що спрямований на забезпечення виконання зобов'язання банку чи третьої особи перед окремим кредитором, що вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також укладення правочину (у тому числі договору), що спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Враховуючи, що наслідком укладення договору про відступлення права вимоги є саме забезпечення виконання банком грошових зобов'язань перед відповідачем і такий правочин направлений на зміну черговості задоволення кредиторських вимог до банку, останній є нікчемним в силу приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, прийнявши до уваги, що банк безоплатно здійснив відчуження майна та відмовився від власних майнових вимог, суд дійшов висновку про правомірність віднесення договору відступлення права вимоги до нікчемних з посиланням на п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору відступлення прав вимоги № б/н від 26.05.2015 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 216 ЦК УКраїни недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 03.12.2015 грошові зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 було виконано перед новим кредитором у повному обсязі, а саме сплачено на рахунок ТОВ «ФК Аурум Фінанс» грошові кошти у сумі 243 525,32 грн., про що свідчить квитанція №ПН834 від 03.12.2015.

Також, на підтвердження вищезазначених обставин у матеріалах справи наявна довідка №0312/15-02 від 03.12.2015, відповідно до якої ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повідомляє про повне виконання зобов'язань за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 та про відсутність жодних претензій до ОСОБА_2, та Акт приймання-передачі від 03.12.2015, за яким відповідач, як іпотекодержатель, передав ОСОБА_2, як іпотекодавцю, оригінали наступних документів:

- договір купівлі-продажу квартири 08.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазиничем Р.В. за реєстровим № 3036;

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30634332 від 08.12.2014 року;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, судом встановлено, що після погашення кредиту у повному обсязі з Реєстру обтяжень були вилучені записи про заборону відчуження квартири АДРЕСА_2, яка була продана ОСОБА_2 у квітні 2017 року згідно договору купівлі-продажу.

Відповідно до приписів частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Враховуючи встановлені судом обставини та викладені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача повернути вищезазначені документи, що були передані третій особі-3 згідно Акту приймання-передачі від 03.12.2015, а саме: договір купівлі-продажу від 08.12.2014, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30634332 від 08.12.2014 року та технічний паспорт на квартиру № 104. При цьому, позовні вимоги про зобов'язання ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повернути оригінали документів, які останній отримав згідно акту приймання-передачі від 27.05.2015, а саме кредитний договір № 535 від 08.12.2014 року та іпотечний договір від 08.12.2014 року, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути на користь ПАТ "Український професійний банк" право майнової вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України в постанові від 30.01.2013 у справі №6-168-цс12 вказав, що майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами, а тому майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Оскільки майнові права за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, не може бути фізично повернуто позивачу. Таким чином, вказана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту права.

При цьому, враховуючи, що договір відступлення права вимоги є нікчемним, право вимоги, що є об'єктом такого договору, вважається таким, що не перейшло до нового кредитора.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги (з урахуванням тієї обставини, що єдиним відповідачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС") про внесення запису про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_2.

Так, частиною першою статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту заявлених позовних вимог, зокрема, з п. 4 прохальної частини позову, вбачається, що позивач просив внести зміни до Державного реєстру, не вказуючи осіб, яких необхідно зобов'язати внести такі зміни до Державного реєстру. При цьому, за змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

З огляду на зазначене, суд також звертає увагу, що вищезазначене нерухоме майно, після вилучення з Реєстру обтяжень записів про заборону його відчуження, було продано ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2017, копія якого міститься в матеріалах справи.

Отже, враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги відсутність будь-якого нормативного обґрунтування заявлених вимог, а саме порушення прав позивача в розумінні ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволені в цій частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6257, що був укладений між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"; зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) оригінали документів, які останній отримав згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015 року, а саме: кредитний договір № 535 від 08.12.2014 року та іпотечний договір від 08.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим № 3037.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул.. Марини Раскової, буд. 15, ) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.03.2018

Суддя Пукшин Л.Г.