ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018м. ДніпроСправа № 904/10332/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

У справі

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"

до Приватне акціонерне товариство "ПРОМАРМАТУРА"

про стягнення 6081,60грн. пені та 2352,00грн. штрафу (договір поставки (закупівля товару за власний кошт) №579/11-16 від 07.11.2016), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №2-160д

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №01 від 09.01.2018

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача 8131,20грн. пені та 2352,00грн. штрафу.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору в частині своєчасності поставки товару.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2017 справу №904/10332/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами огляду позовної заяви від 08.12.2017 за вих.№02-01-5194-5 ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву до розгляду, призначено слухання на 11.01.2018.

Ухвалою від 19.12.2017 господарський суд повідомив учасників процесу про набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України; призначення розгляду справи в підготовчому засіданні на 11.01.2018 за правилами загального позовного провадження.

11.01.2018 від позивача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Ухвалою від 11.01.2018 суд відкладав підготовче судове засідання на 08.02.2018.

06.02.2018 від відповідача отримано відзив.

Ухвалою від 08.02.2018 суд відкладав підготовче судове засідання на 19.02.2018.

19.02.2018 від позивача отримано клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, а саме: контракт №036/2016-АР від 19.10.2016; специфікацію №1 від 19.10.2016 до контракту; договір поставки №01-09/16 від 27.09.2016; специфікацію №1 від 19.10.2016 до договору поставки; рахунок №202 від 19.10.2016; платіжне доручення №1050 від 20.10.2016; лист товариства з обмеженою відповідальністю "КМЗ" №023-12/16 від 13.12.2016; лист товариства з обмеженою відповідальністю "КМЗ" №037-01/17 від 17.01.2017.

Ухвалою від 19.02.2018 господарський суд клопотання позивача задовольнив.

19.02.2018 від позивача отримано відповідь на відзив. Крім того, заяву про зменшення позовних вимог в якій просить суд стягнути:

- 6081,60грн. пені за період з 31.12.2016 по 29.06.2017 включно;

- 2352,00грн. штрафу.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Заяву про зменшення позовних вимог господарський суд прийняв до розгляду.

05.03.2018 від позивача отримано заперечення на відповідь.

06.03.2018 від відповідача отримано заперечення.

Ухвалою від 06.03.2018 підготовче провадження закрито; справу призначено до судового розгляду на 22.03.2018.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 22.03.2018, представники сторін підтримали обрані правові позиції.

Судом оглянув всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.03.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.11.2016 між приватним акціонерним товариством "Промарматура" (далі - відповідач, постачальник) та публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - позивач, покупець) укладено договір поставки №579/11-16 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації (далі - товар), що додається до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації (далі - специфікація) (пункт 1.2 договору).

Ціна цього договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (пункт 3.1 договору).

Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору, та не може перевищувати 80000,00грн., в тому числі ПДВ - 13333,33грн. (пункт 3.2 договору).

Розрахунки проводяться шляхом:

- оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікації (пункт 4.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Між сторонами підписано специфікацію №1 від 07.11.2016 (далі - специфікація).

Пунктом 1 специфікації визначено, що загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, складає 80000,00грн., в тому числі ПДВ - 13333,33грн.

Пунктом 9 специфікації визначено, що відвантаження товару проводиться за рознарядкою покупця.

На думку позивача, відповідач повинен був виконати свої зобов'язання з поставки спірного товару (відповідно до умов договору і специфікації) до 30.12.2016.

Між тим, свої договірні зобов'язання відповідач належним чином не виконав.

Товар на суму 33600,00грн. поставив 29.08.2017, тобто, прострочив поставку товару на 242 дня.

Враховуючи, що поставка товару за актом приймання-передачі товару від 29.08.2017 на суму 33600,00грн. здійснена відповідачем поза межами строку, встановленого договором, тобто - несвоєчасно, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, нарахував відповідачу:

- пеню за період прострочення з 30.12.2016 по 29.06.2017 у розмірі 6081,60грн.;

- штраф (7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару) за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 2352,00грн.

Крім зазначеного, позивач вказує, що відповідач, приймаючи участь у процедурі закупівлі, ще на етапі подання своєї пропозиції - погодився з умовами та строками поставки та наслідками невиконання взятих на себе зобов'язань у вигляді штрафних санкцій.

Позивач наголошує, що договір є обов'язковим до виконання.

Позивач заперечує проти тверджень відповідача в частині того, що прострочка поставки товару не призвела до негативних наслідків для позивача. Позивач вказує, що відповідач не забезпечив поставку клапанів запобіжних на цистерни 1597.16.240-1 (2 штуки). Експлуатація пропан-бутанових залізничних цистерн з несправними клапанами запобіжними - забороняється (неможлива).

Розпорядженням Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" №39-р від 29.02.2016 "Про ціни на основні види продукції, робіт та послуг для розрахунків зі сторонніми організаціями" встановлено ціну на послуги з використанням пропан-бутанових залізничних цистерн - 960,00грн. за добу на 1 цистерну.

Таким чином, в результаті простою двох пропан-бутанових залізничних цистерн протягом 242 днів позивачем не одержано дохід у розмірі 464640,00грн.

Позивач не погоджується з позицією відповідача щодо неможливості одночасного стягнення штрафу та пені.

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Відповідач звертає увагу суду на пункт 7.1 договору. Крім того, відповідач зазначає, що згідно Акту приймання-передачі товару №1 від 29.08.2017 товар на загальну суму 33600,00грн. поставлено позивачу 29.08.2018. Решта товару поставлена своєчасно, а саме 14.11.2016 на суму 45320,00грн. та 28.11.2016 на суму 1080,00грн.

Відповідач звертає увагу, що позивач невірно вказав період прострочення поставки товару, що призвело до невірного розрахунку суми пені.

На думку відповідача, пеня може нараховуватися за період з 24.11.2016 по 23.05.2017.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду у грудні 2017 року, відповідач вважає, що позивач пропустив строк для звернення з вимогою про стягнення пені за період з 24.11.2016 по 17.12.2016, у зв'язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності.

Вимоги про стягнення штрафу відповідач вважає безпідставними. Відповідач посилається на статтю 61 Конституції України та вважає, що штраф і пеня є видом цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Отже, одночасне стягнення пені та штрафу є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15.

Відповідач зауважує, що затримка поставки товару сталася не з його вини, а з вини третіх осіб. Відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Враховуючи, що відповідач поставив позивачу всю продукцію і затримка поставки не призвела до негативних для позивача наслідків, беручи до уваги складну економічну ситуацію в країні відповідач просить суд звільнити його від відповідальності та відмовити позивачу у позові в повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір поставки №579/11-16 (закупівля товару за власний кошт) від 07.11.2016.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від постачальника - генеральним директором ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, та від покупця - заступник начальника управління з капітального будівництва та МТЗ Філії Управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності №2-66д від 22.12.2015, та скріплено печатками.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників та вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору (пункт 5.1 договору).

Обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця, узгодженої в поставці товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальника може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану у розділі ХІV даного договору (пункт 5.2 договору).

Рознарядкою від 08.11.2016 №11-32/4382-5 щодо поставки ТМЦ, яка адресована директору відповідача позивач просив поставити не пізніше 23.11.2016 ТМЦ. Крім того, просив письмово повідомити про готовність до відвантаження товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 специфікації визначено строк поставки товару, а саме на протязі 15 календарних днів з дати подачі рознарядки покупця, але не пізніше 30.12.2016.

Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та специфікацією (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 договору).

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не поставив позивачу товар в строк до 30.12.2016.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3 договору).

На виконання укладеного між сторонами договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 33600,00грн., що підтверджується актом №1 від 29.08.2017 приймання-передачі товару.

За приписами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором (пункт 7.1 договору).

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов'язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (пункт 7.11 договору).

Заперечення відповідача в частині того, що позивач невірно вказав періоди нарахування пені господарський суд визнав обґрунтованими.

Підстави для застосування строку позовної давності відсутні, отже в даній частині заперечення відповідача господарським судом відхиляються.

При здійсненні розрахунку пені позивач не врахував положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилку, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 5980,80грн.

Господарський суд перевірив розрахунок штрафу здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильник, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо неможливості одночасного застосування грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу не знайшли свого підтвердження, оскільки пеня, за визначенням частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Крім того, господарський суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, у зв'язку з чим вказане клопотання відповідача відхиляється.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1580,80грн., урахування того, що 98,80% позовних вимог задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПРОМАРМАТУРА" (49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА , будинок 17; ідентифікаційний код 21871578) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі ФІЛІЇ УПРАВЛІННЯ З ПЕРЕРОБКИ ГАЗУ ТА ГАЗОВОГО КОНДЕНСАТУ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (39420, Полтавська обл., Машівський район, село Базилівщина, ВУЛИЦЯ ПОЛЬОВА, будинок 6; ідентифікаційний код 25976423) 5980,80грн. (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят грн. 80 коп.) пені; 2352,00грн. (дві тисячі триста п'ятдесят дві грн. 00 коп.) штрафу; 1580,80грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят грн. 80 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23.03.2018.

Суддя ОСОБА_5