ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" березня 2018 р. м. Київ Справа № 5002-23/5170.1-2011

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", м. Київ про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та про видачу дублікату наказу у справі № 5002-23/5170.1-2011

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", м. Київ,

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Катран-95",

м. Сімферополь,

2) товариство з обмеженою відповідальністю "Юність", м. Луганськ

3) товариство з обмеженою відповідальністю "Мілм", м. Дніпро,

4) спільного підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кипарис", м. Дніпро,

5) товариства з обмеженою відповідальністю "Віват", м. Дніпро,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) ОСОБА_1, м. Сімферополь,

2) ОСОБА_2, м. Сімферополь,

про стягнення 12 850 307,06 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Катран-95", м. Сімферополь

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів

про спонукання до укладення договору

представники учасників справи в судове засідання не з'явились;

ВСТАНОВИВ :

12.03.2018 від товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до господарського суду Київської області надійшла заява №092 від 06.03.2018, в якій заявник просить суд:

- видати дублікат наказу №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012, виданого господарським судом Автономної Республіки Крим;

- поновити строк для пред'явлення до виконання наказу №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012, виданого господарським судом Автономної Республіки Крим.

Заява обґрунтована наступним:

30.01.2012 Господарським судом Автономної Республіки Крим винесено рішення у справі №5002-23/5170.1-2011 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю "Катран-95", товариство з обмеженою відповідальністю "Юність", товариство з обмеженою відповідальністю "Мілм", спільного підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кипарис", товариства з обмеженою відповідальністю "Віват", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, м. Сімферополь, ОСОБА_2 про стягнення 12 850 307,06 грн., яким позов задоволено; вирішено:

- стягнути з ТОВ "Катран-95", ТОВ "Віват" та з ТОВ "Кипарис" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" суму заборгованості за кредитним договором №113-05КЛ від 12.12.2005 в розмірі 629211,025 дол. США або в гривневому еквіваленті 4978065,93 грн.;

- звернути стягнення на майно ТОВ "Віват", а саме - будівлі та споруди, що знаходяться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Тополина, буд. 6а на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №113-05КЛ від 12.12.2005;

- звернути стягнення на майно ТОВ "Кипарис", а саме комплекс, будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Краснопольська, буд. 15а на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №113-05КЛ від 12.12.2005;

- стягнути з ТОВ "Катран-95", ТОВ "Юність" та ТОВ "Мілм" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" суму заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006 в розмірі 936 144,17 дол. США або в гривневому еквіваленті 7406398,22 грн.;

- звернути стягнення на майно ТОВ "Юність", що знаходиться за адресою м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006;

- звернути стягнення на майно ТОВ "Мілм" - приміщення ковбасного цеху та обладнання, які складаються з нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою м. Дніпропетровськ вул. Панікахі, буд.77а та обладнання в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006;

- стягнути з ТОВ "Катран-95" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" 25 500,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- у зустрічному позові ТОВ "Катран-95" відмовити.

На виконання вище зазначеного рішення господарським судом Автономної Республіки Крим було видано наказ №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012, боржником за яким є товариство з обмеженою відповідальністю "Юність".

Виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного наказу було відкрите відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.01.2013 за №36233985.

Відповідно до наявної інформації у державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Юність" було перереєстроване у Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Леніна, 38.

Позивач вказує, що постановою від 16.06.2014 про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження №36233985 закінчено та направлено за територіальністю, про що стало відомо стягувачу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

В подальшому у відповідь на звернення Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області повідомив, що згідно даних АСВП - наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.02.2012 №5002-23/5170.1-2011 про стягнення з ТОВ "Юність" суми заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006 в розмірі 936 144,17 дол. США або в гривневому еквіваленті 7 406 398,22 грн. до відділу примусового виконання рішень не надходив.

На підставі наведеного, заявник вказує, що наказ був втрачений під час пересилання засобами поштового зв'язку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" вказує, що за відсутності оригіналу наказу позбавлено можливості фактично поновити свої права, які були порушені внаслідок невиконання ТОВ "Юність" своїх договірних зобов'язань, шляхом пред'явлення до примусового виконання наказу №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012 виданого господарським судом Автономної Республіки Крим.

Підставою звернення з вказаною заявою до господарського суду Київської області, заявник вказує на те, що статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд господарських справ господарського суду Автономної Республіки Крим - господарським судом Київської області, а господарських справ господарського суду м. Севастополя - господарським судом м. Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

Згідно автоматизованого розподілу справ заяву у справі № 5002-23/5170.1-2011 передано судді господарського суду Київської області Конюх О.В. для розгляду вищезазначеної заяви.

Ухвалою від 13.03.2018 суд призначив до розгляду в судовому засіданні заяву ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", зобов'язав заявника навести об'єктивні обставини та подати докази на підтвердження існування таких обставин, які з об'єктивних, незалежних від заявника причин перешкодили йому звернутися із даною заявою у встановлений законом строк.

23.03.2018 на електронну пошту господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", в яких заявник зазначає, що звернення саме у 2018 році із заявою про видачу дублікату наказу обумовлене тим, що 27.03.2017 у зв'язку із відсутністю будь-якої інформації від відділу державної виконавчої служби з приводу виконання наказу у справі №5002-23/5170.1-2011 та вчинених дій представник ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" звернувся із запитом про надання інформації. У зв'язку із ігноруванням та не наданням інформації відділами ДВС листування велось майже рік і тільки 09.01.2018 відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області зазначило у своїй відповіді про те, що виконавчий документ, а саме наказ господарського суду Автономної Республіки Крим №5002/23-5170.1/2-11 був втрачений при пересилці засобами поштового зв'язку, що і стало підставою для звернення ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" до суду про видачу дублікату наказу.

Крім того, заявник зазначив, що на примусовому виконанні Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебував наказ господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-23/5170.1-2011 від 17.02.2012 про звернення стягнення на майно товариства з обмеженою відповідальністю "Юність", а саме - магазин №1, літ А, цегла загальною площею 1448,00 кв.м., що знаходився за адресою м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд.29, Дніпропетровської області на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006. В подальшому, 12.10.2016 заступником начальника Відділу винесено постанову та складено акт про передачу стягувачу ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" у власність непроданого арештованого майна боржника ТОВ "Юність", а саме магазину №1 за початковою ціною 5 425 000,00 грн. в рахунок погашення боргу за наказом від 17.02.2012 виданим господарським судом Автономної Республіки Крим та 12.10.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В судове засідання 23.03.2018 представник заявника та представники інших учасників справи не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Суд розглядаючи заяву ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" №092 від 06.03.2018 про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012, виданого судом Автономної Республіки Крим, та видачі дублікату наказу, зазначає наступне.

По-перше, загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 119 ГПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, статтею 329 ГПК України встановлено можливість поновлення процесуальних строків для пред'явлення наказу до виконання, відповідно до якої, у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд наголошує, що чинний ГПК України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. При цьому, причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В заяві №092 від 06.03.2018 та в письмових поясненнях №161 від 22.03.2018 заявник твердить, що постановою від 16.06.2014 виконавче провадження з виконання наказу закінчено та виконавчий документ направлено за територіальністю, про що стало відомо стягувачу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Однак, зазначені твердження не відповідають дійсності, оскільки інформація про дане виконавче провадження та постанова від 16.06.2014 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутня (витяг з державного реєстру виконавчих проваджень від 15.03.2018 залучено до матеріалів справи №5002-19/5323-2010 по розгляду даної заяви), копію постанови учасниками справи не подано.

Заявник твердить, що звернення з даною заявою саме в 2018 році обумовлене тим, що заявник в березні 2017 році звернувся до органу ДВС за наданням інформації про стан виконавчого провадження, відповідь на звернення була отримана лише 09.01.2018.

Разом із тим, матеріали заяви свідчать про те, що 06.02.2013 заявник отримав від відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровськвй області із супровідним листом від 28.01.2013 копію постанови державного виконавця від 25.01.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відтак заявник був обізнаний про наявність виконавчого провадження і ним не наведено жодних об'єктивних обставин, та жодних доказів на підтвердження їх існування, які б об'єктивно перешкодили заявнику звернутися за інформацією про стан виконавчого провадження в будь-який час з лютого 2013 по теперішній час, враховуючи, що як позивач, так і орган ДВС знаходились та знаходяться на підконтрольній українській владі території.

Одночасно, судом враховано, що відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", заявник (стягувач) як учасник виконавчого провадження мав право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, та не скористався цим правом.

Таким чином, заявником не вживались належні заходи спрямовані на те, щоб дізнатись про хід та стан виконавчого провадження, що й призвело до пропуску строку пред'явлення наказу до виконання, при цьому, суд наголошує, що процесуальна бездіяльність заявника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Про наявність інших обставин, що унеможливили звернення до суду у встановлений законом строк у заяві не зазначено.

За таких обставин, враховуючи, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, суд приходить до висновку, що в даному випадку не вбачається обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право у встановлені законом строки.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням.

Також судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

При цьому суд надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред'явлення наказу суду у цій справі до виконання і видачу його дубліката, та дослідивши подані заявником докази, на підтвердження викладених у заяві доводів, дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання, який був пропущений з вини позивача (стягувача) в результаті нездійснення ним контролю за станом виконання судового рішення господарського суду на підставі виданого судом наказу.

Подібних висновків щодо підстав відновлення судом процесуальних строків дійшов і Верховний Суд у постанові від 14.02.2018р. справа № 910/33054/15.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень ГПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ , може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В редакції Закону України "Про виконавче провадження", чинній на дату видачі судом зазначеного наказу, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання становив один рік (ч.1 ст.22 Закону), а відтак заявник звернувся до суду із заявою після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, що є підставою для відмови у задоволенні заяви щодо видачі дублікату наказу.

Отже, з огляду на те, що судом відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу, то і підстав для видачі дубліката вказаного наказу немає.

По-друге, суд вказує, що заявник в прохальній частині заяви №092 від 06.03.2018 просить суд: "видати дублікат наказу №5002-23/517.1-2011 від 17.02.2012, виданого господарським судом Автономної Республіки Крим". Однак, як вбачається з долученої заявником копії рішення, від 30.01.2012 у справі №5002-23/5170.1-2011, на виконання цього рішення повинно було видаватись декілька наказів, а не один.

Разом з тим, заявник не вказує дублікат якого саме наказу просить суд видати та поновити строк на його пред'явлення.

По-третє, дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату видачі останнього (а не дату видачі дубліката).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд: господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

Враховуючи, що справа №5002-23/5170.1-2011 розглядалась господарським судом Автономної Республіки Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території, до господарського суду Київської області матеріали справи №5002-23/5170.1-2011 не передавались, а від так такі матеріали судової справи є втраченими.

Згідно рекомендацій ВГС України викладених в інформаційному листі №01-06/745/2014 від 05.06.2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що процесуальні дії, пов'язані з виконанням судових рішень у справах, що розглядалися судами, розташованими на тимчасово окупованій території України, за відсутності матеріалів справ вчиняються на підставі даних Єдиного державного реєстру судових рішень та автоматизованої системи документообігу суду (якщо вчинення таких дій не потребує відновлення справи).

Як вбачається із заяви №092 від 06.03.2018 та письмових пояснень поданих заявником, останнім не долучено копію наказу, дублікат якого стягувач просить суд видати, разом з тим у відомостях із Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні копії вказаних наказів у електронному вигляді. Також в реєстрі відсутнє і рішення по даній справі на підставі якого видавались накази, а відтак в господарського суду Київської області відсутні правові підстави для видачі дублікату наказу у даній справі без відновлення матеріалів втраченої справи господарського суду Автономної Республіки Крим № 5002-23/5170.1-2011 чи її частини, необхідної для розгляду такої заяви та вирішення судом питання про видачу дублікату наказу у даній справі, а заявник із заявою про відновлення втраченого судового провадження (ст.ст. 357-364 ГПК України) до суду не звертався.

По-четверте, заявником не доведено належними та допустимими доказами, наявність невиконаних грошових зобов'язань боржника перед заявником, станом на дату звернення з вказаною заявою до суду.

В тексті заяви №092 від 06.03.2018, заявник веде мову про наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.02.2012 №5002-23/5170.1-2011 про стягнення з ТОВ "Юність" суми заборгованості за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006 в розмірі 936 144,17 доларів США або в гривневому еквіваленті 7 406 398,22 грн.

Постановою від 12.10.2016 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006, стягувачу (заявнику) було передане майно: магазин №1, літ. А, загальною площею 1448,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 29, Дніпропетровської області та належить боржнику ТОВ "Юність" за початковою ціною 5 425 000,00 грн.

Відтак, в цій частині заборгованість за кредитним договором №68-06 від 03.11.2006 є погашеною.

Як вбачається з ухвали господарського суду Київської області від 26.03.2015 у справі №5002-23/5170.1-2011, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» подавало скаргу на дії Управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровській області в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на майно ТОВ «Мілм» в рахунок погашення цієї ж заборгованості за цим же кредитним договором, зокрема щодо визначення вартості заставного майна.

Відтак, заявником не подано господарському суду Київської області доказів існування невиконаного грошового зобов'язання за рішенням від 30.01.2012 Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №5002-23/5170.1-2011 станом на дату подання заяви, і конкретного розміру не погашеної частини заборгованості.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 3 та ч.4 ст. 13 ГПК України ).

Враховуючи все вище наведене заява товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" від 06.03.2018 №092 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та про видачу дублікату наказу у справі № 5002-23/5170.1-2011 підлягає залишенню без задоволення, як така, що не підтверджена належними доказами.

Втім діючий процесуальний закон не містить заборони подачі таких заяв повторно, у разі виправлення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 234, 329, п. 19.4 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", м. Київ про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та про видачу дублікату наказу у справі № 5002-23/5170.1-2011 відмовити.

Ухвала в порядку частини 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею, та в порядку пункту 22 частини 1 ст. 255 ГПК України може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Конюх