РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018Справа № 910/18398/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній

"Содружество", місто Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Активс", місто Київ

про стягнення 5 752 298,39 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: Сенектутов Д.М. за довіреністю від 01.11.2017;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Активс" (далі - відповідач) про стягнення 15 805 962, 72 грн., з яких 12 869 992, 80 грн. - сума попередньої оплати за Договором купівлі-продажу природнього газу № 124/08-17-ПГ від 28.07.2017, 1 930 498,92 грн. штрафу та 1 005 480,00 грн. збитків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі укладеного з відповідачем Договору купівлі-продажу природного газу № 124/08-17-ПГ від 28.07.2017 він перерахував відповідачу попередню оплату, проте товар відповідачем у встановлені Договором строки поставлений не був. У зв'язку з цим, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18398/17, її розгляд призначено на 15.11.2017 року.

15.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також заяву № 3-10/274 від 15.11.2017 про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати за Договором купівлі-продажу природного газу № 124/08-17-ПГ від 28.07.2017 в сумі 12 869 992,80 грн., неустойку в розмірі 3 118 064,29 грн., збитки в сумі 2 394 111,78 грн., інфляційні втрати та 3% річних в сумі 187 231,95 грн.

В судовому засіданні 15.11.2017 року суд відклав вирішення питання про прийняття вищевказаної заяви позивача до розгляду до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2017 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 04.12.2017 року.

В судовому засіданні 04.12.2017 року представником позивача подано заяву № 03/10-279 від 04.12.2017 про зменшення розміру позовних вимог в частині попередньої оплати в сумі 12 869 992, 80 грн.

Разом з цим, представником позивача подано заяву № 3-10/282 від 04.12.2017 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в сумі 3 165 665,63 грн., збитки в сумі 2 394 111,78 грн., інфляційні втрати та 3% річних в сумі 192 520,98 грн.

В судовому засіданні 04.12.2017 року судом прийнято до розгляду подану позивачем 15.11.2017 року заяву № 3-10/274 від 15.11.2017 про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

При цьому, в судовому засіданні 04.12.2017 року суд відклав вирішення питання про прийняття до розгляду поданих позивачем 04.12.2017 року заяви про зменшення розміру позовних вимог № 03/10-279 від 04.12.2017 та заяви № 3-10/282 від 04.12.2017 про збільшення розміру позовних вимог до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2017 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 20.12.2017 року.

20.12.2017 року представник відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, 20.12.2017 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим, враховуючи необхідність дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у статтях 2 та 4 Господарського процесуального кодексу України та з метою недопущення порушення передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальних прав учасників справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2017 суд ухвалив здійснювати розгляд справи № 910/18398/17 у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 22.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2018 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині попередньої оплати в сумі 12 869 992, 80 грн. та заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим предметом позову у даній справі є стягнення неустойки в сумі 3 165 665,63 грн., збитків в сумі 2 394 111,78 грн., інфляційних втрат та 3% річних в сумі 192 520,98 грн., підготовче засідання відкладено на 14.02.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/18937/17 до судового розгляду по суті на 14.03.2018 року.

У судовому засіданні 14.03.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.03.2018 року.

У судовому засіданні 15.03.2018 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 15.03.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Систем Активс" (Оптовий продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (Оптовий покупець, відповідач) укладено Договір на купівлю - продаж природного газу № 124/08-17-ПГ, відповідно до умов якого Оптовий продавець зобов'язується передати у власність Оптового покупця природний газ, приведений до стандартних умов (t) = 20 °С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика( 101, 325 кПа), (далі - «газ»), а Оптовий покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

Згідно пункту 2.1. Договору сторони погодили, що строки передачі газу у відповідному місяці передачі (далі - «Місяць передачі») визначаються Сторонами у додаткових угодах до Договору.

У відповідності до пункту 2.2. Договору обсяг газу, що підлягає передачі Оптовим продавцем Оптовому покупцеві за цим Договором (далі - «Договірний обсяг»), а також ціна за 1 (одну) тисячу мі газу, визначається та узгоджується Сторонами у Додаткових угодах до Договору.

Згідно пунктів 1-4 Додаткової угоди № 2 до Договору купівлю - продажу природного газу № 124/08-17-ПГ від 28.07.2017 року, Оптовий продавець здійснює передачу Оптовому покупцю по даному Договору в період вересня 2017 року обсягу Газу 1 800,000 тис. (Один мільйон вісімсот тисяч) куб. метрів. Ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5 958,33 грн., крім того ПДВ 20% - 1 191,67 грн. Всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 7 150,00 грн. Оптовий продавець здійснює передачу Оптовому Покупцю Газу в період вересня 2017 року у віртуальній торговій точці. Оплата за газ проводиться Оптовим покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Оптового продавця в термін до 21 серпня 2017 року включно.

Відповідно до пункту 2.3.2 Договору, обсяги переданого газу у відповідному Місяці передачі Газу визначаються в актах приймання - передачі газу (обсяг Газу).

Відповідно до пунктів 3.2. та пункту 3.3. Договору, сторони погодили, що з метою оформлення передачі газу від Оптового продавця до Оптового покупця, Оптовий продавець зобов'язується своєчасно надавати Оператору ГТС Акти приймання - передачі газу та інші документи, що підтверджують зобов'язання Оптового продавця передати Оптовому покупцю, а Оптового покупця прийняти у відповідному місяці передані визначений в таких документах обсяг газу на умовах цього Договору.

Право власності на газ переходить від Оптового продавця до Оптового покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі газу та комерційного Акту приймання - передачі (далі - «Акти»). Після переходу права власності на газ Оптовий покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.4. Договору, не пізніше 3 (трьох) робочих днів місяця, наступного за останнім днем передачі газу у відповідному місяці передачі газу, Оптовий продавець зобов'язується надати Оптовому покупцеві підписані та скріплені печаткою Оптового продавця, 3 (три) примірники Акту приймання-передачі, у якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу, а також підписані та скріплені печаткою Оптового продавця 2 (два) примірники комерційного Акту приймання - передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу та фактична вартість переданого газу (далі - «Акти»).

Згідно пунктів 4.1.- 4.2. Договору, ціна на газ, який підлягає передачі, визначається сторонами у Додаткових угодах до Договору. Загальна сума Договору складається із загальної вартості газу, переданого Оптовому покупцю за весь період дії Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору, Оплата за газ проводиться Оптовим покупцем грошовими коштами на банківський рахунок Оптового продавця, зазначений у Розділі 11 цього Договору шляхом перерахування грошових коштів в порядку, визначеному Сторонами у Додаткових угодах до Договору. Розрахунок також можливий шляхом проведення взаємозаліку однорідних зустрічних вимог між сторонами з укладанням відповідної додаткової угоди.

Згідно з пунктів 6.1. та 6.3. Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

У разі невиконання Оптовим продавцем зобов'язань щодо передачі обсягів газу, за умови відсутності у Оптового покупця заборгованості за цим Договором, Оптовий продавець зобов'язується повернути, у термін по 15 (п'ятнадцяте) число місяця наступного за місяцем передачі, на поточний рахунок Оптового покупця, зазначений у Розділі 11 даного Договору, грошові кошти, сплачені Оптовим покупцем на користь Оптового продавця, за обсяг Газу у відповідному місяці передачі. У випадку невиконання Оптовим продавцем свого зобов'язання, щодо повернення грошових коштів сплачених Оптовим покупцем, Оптовий продавець сплачує Оптовому покупцю неустойку за кожний день прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка, від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів та додатково - штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7% (сім відсотків) суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів.

Пунктом 6.6. Договору передбачено, що у випадку повної або часткової відмови Оптового продавця від передачі зазначеного у Договорі обсягу ГАЗУ на відповідний місяць передачі, Оптовий продавець зобов'язаний сплатити Оптовому покупцю штраф у розмірі 10% (десять відсотків) вартості, такого обсягу газу, від передачі якого відмовився Оптовий продавець.

У відповідності до пункту 10.1. Договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення відбитками печаток сторін і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку, до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором, зокрема, в частині здійснення взаєморозрахунків.

На виконання умов договору позивачем 18.08.2017 року, перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 12 869 992,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3795 від 18.08.2017 року, проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Систем Активс" порушило взяті на себе зобов'язання за Договором, не виконало взяті на себе зобов'язання щодо передачі природного газу за Договором,

Таким чином, враховуючи умови пункту 6.3. договору, відповідач мав в строк до 15.10.2017 року повернути на поточний рахунок позивачу грошові кошти, сплачені платіжним дорученням № 3795 від 18.08.2017 року в сумі 12 869 992,80 грн.

20.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Систем Активс" (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атілла Енерджі» укладено Договір про переведення боргу (заміну боржника у зобов'язанні), відповідно до якого первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов'язання у розмірі 12 869 992,80 грн., а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання перед кредитором. Грошове зобов'язання підлягає сплаті новим боржником на користь кредитора у термін по 20.11.2017 року.

20.11.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Атілла Енерджі» було перераховано на користь позивача 12 869 992,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 20.11.2017 року.

Враховуючи те, що грошові кошти було повернуто 20.11.2017 року в сумі 12 869 992, 80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 20.11.2017 року то позивач просить стягнути неустойку в сумі 3 165 665, 63 грн., збитки в сумі 2 394 111, 78 грн., інфляційні втрати та 3% річних в сумі 192 520, 98 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (зі змінами та доповненнями) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось вище, згідно п. 6.6. Договору у випадку повної або часткової відмови Оптового продавця від передачі зазначеного у Договорі обсягу Газу на відповідний місяць передачі, Оптовий продавець зобов'язаний сплатити Оптовому покупцю штраф у розмірі 10% (десять відсотків) вартості, такого обсягу газу, від передачі якого відмовився Оптовий продавець.

Виходячи із положень зазначеної норми та зважаючи на ту обставину, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання, заявлені позивачем вимоги про стягнення 10% штрафу у розмірі 1 286 999, 28 грн. є такими, що заявлено правомірно.

Як вже зазначалось вище, згідно п. 6.3. Договору у випадку невиконання Оптовим продавцем свого зобов'язання, щодо повернення грошових коштів сплачених Оптовим покупцем, Оптовий продавець сплачує Оптовому покупцю неустойку за кожний день прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка, від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів та додатково - штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7% (сім відсотків) суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів.

Оскільки умовами Договору передбачено стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, штрафу у розмірі 5% та додатково штраф у розмірі 7% за несвоєчасне виконання зобов'язання від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих грошових коштів, то таке подвійне стягнення за несвоєчасне виконання зобов'язання не узгоджується з приписом статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення

Здійснивши перерахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 324 746,94 грн. за розрахунком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі Постанова) роз'яснено, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, здійснені позивачем, суд дійшов висновку що вони є арифметично вірними, у зв'язку з чим, стягненню підлягають інфляційні збитки в розмірі 154 439, 91 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 37 023,27 грн. за розрахунком суду.

Крім того, позивач посилаючись на приписи норм статтей 224, 225 Господарського кодексу України просить стягнути з відповідача збитків у розмірі 2 394 111, 78 грн.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Тобто, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, а їх стягнення (відшкодування) передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачене законом. Для цього необхідно виконати певні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які беззастережно підтверджували б їх реальний розмір на визначену дату.

Відповідно до частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України, при визначені неодержаних доходів (втраченої вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (включаючи упущену вигоду), необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного з цих елементів унеможливлює стягнення збитків (у тому числі упущеної вигоди).

Крім того, звернення з вимогою про відшкодування збитків, як упущеної вигоди, покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Суд не приймає як належний доказ укладені Договори купівлі продажу природного газу між позивачем та третіми особами, як безперечне підтвердження того, що відповідачем внаслідок допущення прострочення свого зобов'язання з поставки газу у вересні 2017 року, стали єдиною і достатньою причиною, внаслідок якої позивач поніс збитки.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено розмір заявленої до стягнення з відповідача суми збитків, у зв'язку з тим, що відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала в невиконанні договірних зобов'язань перед позивачем, та розміром завданих позивачеві збитків, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 394 111, 78 грн. збитків.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано доказів в спростування викладеного, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглянувши клопотання позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Виходячи з ціни позову у розмірі 5 752 298,39 грн., з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, до сплати підлягав судовий збір у розмірі 86 284,48 грн.

При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 240 000,00 грн., згідно платіжного доручення № 5120 від 20.10.2017 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 153 715,52 грн., сплачений платіжним дорученням № 5120 від 20.10.2017 року.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Активс" (0130, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 52, ідентифікаційний код 364470970) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (73000, м. Херсон, вулиця Петренка, будинок 18, ідентифікаційний код 14121018) штраф у розмірі 1 286 999 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп., інфляційних втрат у розмірі 154 439 (сто п'ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять дев'ять) грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 37 023 (тридцять сім тисяч двадцять три) грн. 27 коп., пеню в розмірі 324 746,94 грн. та 27 048 (двадцять сім тисяч сорок вісім) грн. 14 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (73000, м. Херсон, вулиця Петренка, будинок 18, ідентифікаційний код 14121018) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 153 715 (сто п'ятдесят три тисячі сімсот п'ятнадцять) грн. 52 коп., сплачений платіжним дорученням № 5120 від 20.10.2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2018.

Суддя М.Є. Літвінова