ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/1475/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача -1- не з'явився,

відповідача -2- не з'явився,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог

на предмет спору, на стороні відповідачів -1 - не з'явився,

- 2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк"

на рішення Господарського суду Одеської області

(суддя - Демешин О.А.)

від 04.09.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Савицький Я.Ф., судді - Гладишева Т.Я., Головей В.М.)

від 18.10.2017

за позовом публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк"

до - товариства з обмеженою відповідальністю "ДК ЗОК", товариства з обмеженою відповідальністю "Приморський бульвар ХХІ"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округа Федорченко Тетяна Михайлівна, ОСОБА_2

про стягнення 106 666,00 грн та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ДК ЗОК" 106 666,00 грн заборгованості за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012 та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623434 від 23.04.2014 16:58:37 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623785 від 23.04.2014 17:05:14.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, оскільки, договір про погашення 01.07.2014 ОСОБА_2 заборгованості ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012 та укладений між ПАТ "Фінростбанк" та ТОВ "Приморський бульвар ХХІ" договір від 23.04.2014 про розірвання договору іпотеки є нікчемними згідно з ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", борг відповідача - 1 за кредитним договором № 590КЛ від 24.12.2012 в сумі 33 198 247,49 грн є несплаченим. Вказуючи на можливість сплатити судовий збір за майнову вимогу лише в мінімальному розмірі, позивач просив стягнути з ТОВ "ДК ЗОК" 106 666,00 грн боргу за кредитним договором та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623434 від 23.04.2014 16:58:37 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623785 від 23.04.2014 17:05:14.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.09.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.10.2017, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "ДК ЗОК" на користь ПАТ "Фінростбанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк" борг за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012 з відсотків за користування кредитом в розмірі 106 666, 00 грн та 1 600, 00 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

03.11.2017 позивач звернувся з касаційною скаргою на вказані судові рішення, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та позов задовольнити.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки ОСОБА_2 в порушення умов договору банківського вкладу № 3063-Д від 18.04.2014 достроково отримав кошти, а тому правочин зі сплати ним заборгованості ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012, шляхом внесення готівки до каси банку, є нікчемним.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та постановлення нового рішення відповідно до вимог ст. 311 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо доводів позивача про те, що правочин з погашення ОСОБА_2 заборгованості ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором є нікчемним, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України)

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Часткове повернення вкладу ОСОБА_2 за договором банківського вкладу № 3063-Д від 18.04.2014 та погашення ним існуючої заборгованості ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012 є різними правочинами, які регулюють різні правовідносини.

Наявність підстав, передбачених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для нікчемності одного правочину не є безумовною підставою для визнання таким іншого, який був укладений тим же суб'єктом з дотриманням вимог чинного законодавства і щодо якого відсутні, визначені вказаною нормою, критерії, за наявності яких правочин є нікчемним.

Отже, факт повернення вкладу ОСОБА_2 за договором банківського вкладу № 3063-Д від 18.04.2014, незалежно від того чи відбулось таке повернення з порушенням умов цього договору або в порушення інших нормативно-правових актів, не є підставою для нікчемності правочину щодо погашення ОСОБА_2 заборгованості ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором.

Суд вважає, що рішення місцевого господарського суду і постанова суду апеляційної інстанції прийняті відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому їх необхідно залишити в силі з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, господарські суди правильно виходили з того, що відповідач-1 повинен сплатити позивачу 106 666,00 грн, виходячи з такого.

24.12.2012 між ПАТ "Фінростбанк" (банком) та ТОВ "ДК "ЗОК" (позичальником) укладено кредитний договір № 590-КЛ, за умовами якого банк надає ТОВ "ДК "ЗОК" грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 40 000 000,00 грн строком користування з 24.12.2012 по 24.12.2014 зі сплатою 28 % річних. Виконання зобов'язання ТОВ "ДК "ЗОК" за договором № 590-КЛ забезпечувалось договором іпотеки від 27.12.2012, укладеним між банком (іпотекодержателем) і товариства з обмеженою відповідальністю "Приморський бульвар ХХІ" (іпотекодавцем), який сторони 23.04.2014 розірвали, шляхом укладення договору.

На виконання умов договору № 590-КЛ, за період з 24.12.2012 по 27.03.2013 банк надав, а ТОВ "ДК "ЗОК" прийняв 32 514 196,85 грн кредитних коштів, що підтверджується випискою з позичкового рахунку, платіжними дорученнями.

03.06.2014 між ПАТ "Фінростбанк" (заставодержателем) та ОСОБА_2 (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав № 590-Z-5, відповідно до якого останній в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором передав в заставу ПАТ "Фінростбанк" майнові права за договором банківського вкладу № 3063-Д від 18.04.2014.

За договором банківського вкладу ОСОБА_2 передав ПАТ "Фінростбанк" в депозит грошові кошти в сумі 7 243 872 доларів США на строк з 18.04.2014 по 23.12.2016. Вартість предмета застави склала 2 816 873,00 доларів США.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 660 від 16.10.2014 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Фінростбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 113 від 16.10.2014 "Про початок процедури ліквідації АТ "Фінростбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Фінростбанк" строком на 1 рік з 16.10.2014 по 16.10.2015 включно.

На підставі ч. 5 ст. 44, п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд прийняв рішення № 187 від 12.10.2015 про продовження строків здійсненні процедури ліквідації ПАТ "Фінростбанк" на 2 роки до 16.10.2017 включно.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає єдиний обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Господарські суди, встановивши, що заборгованість ТОВ "ДК "ЗОК" за кредитним договором № 590-КЛ від 24.12.2012 була сплачена, що підтверджується випискою з особових рахунків відповідача - 1, кошти ОСОБА_2 не повертались, а неоплаченими залишились відсотки за користування кредитом, заборгованість за якими відноситься до загальної заборгованості за кредитним договором, прийшли до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "ДК "ЗОК" 106 666,00 грн.

Також господарські суди, встановивши, що позивачем відповідно до вимог ст. 33 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) не було доведено, що укладений 23.04.2014 між ПАТ "Фінростбанк" та ТОВ "Приморський бульвар ХХІ" договір є нікчемний, обґрунтовано відмовили у задоволенні позову про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623434 від 23.04.2014 16:58:37 та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12623785 від 23.04.2014 17:05:14, які були заявлені як наслідок нікчемності вказаного договору.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

За таких обставин рішення господарських судів постановлені з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її скасування немає.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір за подання касаційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04 вересня 2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2017 року у справі за № 916/1475/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач