РІШЕННЯ

13 березня 2018 року Справа № 913/27/18

Провадження №18/913/27/18

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг», м. Київ

до публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 23.113.337,37 грн

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов. від 05.01.2018 № 7/к;

від відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 01.09.2017 № 01-026-258.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача:

- боргу в сумі 18.638.139,73 грн з оплати транспортних послуг, наданих відповідачу за договором про транспортне обслуговування від 30.10.2013 № АМК-2277-2013-усл, трьох процентів річних в сумі 560729,94 грн, інфляційних нарахувань в сумі 2.260.095,68 грн, пені в сумі 1.222.740,47 грн за несвоєчасне виконання зобовязань;

- боргу в сумі 29325 грн з оплати послуг зберігання товарно-матеріальних цінностей, наданих відповідачу за договором про надання послуг від 28.07.2015 № АМК-698-2015-хрн, трьох процентів річних в сумі 1953,16 грн, інфляційних нарахувань в сумі 8453,30 грн за несвоєчасне виконання зобовязань;

- боргу в сумі 297843,99 грн з оплати транспортних послуг спеціалізованими машинами та механізмами, наданих відповідачу за договором про надання послуг від 20.11.2015 № АМК-1133-2015-усл, трьох процентів річних в сумі 17120,67 грн, інфляційних нарахувань в сумі 76935,10 грн за несвоєчасне виконання зобовязань.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 08.02.2018 проти позову заперечує посилаючись на те, що у нього не виникло зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг, так як останній не довів, що він виставляв йому рахунки (вимоги-доручення тощо), які є підставою для оплати наданих послуг.

Відповідач також зазначив, що вся первинна документація щодо спірних відносин з позивачем знаходиться у м. Алчевську Луганської області, на непідконтрольній українській владі території.

28.02.2018 у підготовчому засіданні відповідач заявив клопотання про розєднання позовних вимог у три самостійні провадження (за кожним з договорів), так як ці вимоги виникли з різних підстав і не повязані між собою; сумісний розгляд цих вимог може зайняти великий проміжок часу та ускладнити вирішення спору.

Вказане клопотання судом відхилено в звязку з тим, що це не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства (ч. 1 ст. 2, ч. 6 ст. 173 ГПК України), а саме, ефективному захисту порушених прав.

28.02.2018 після закінчення підготовчого судового засідання, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті був розпочатий у той самий день (ч. 6 ст. 183 ГПК України).

13.03.2018 в судовому засіданні після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, виступаючи з промовою у судових дебатах, представник відповідача усно заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій за договором від 30.10.2013 № АМК-2277-2013-усл.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

1. Згідно договору про транспортне обслуговування від 30.10.2013 № АМК-2277-2013-усл (з додатковими угодами до нього), укладеному між сторонами за позовом, позивач в період 2014 - 2017 р.р. надав відповідачу транспортні послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом та послуги з перевезення та експедируванню вантажів автомобільним транспортом на суму 18.859.220,55 грн, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами за договором актами виконаних транспортних послуг (завірені копії вказаних актів залучено до матеріалів справи: т. 2, а.с. 1-250, т. 3 а.с. 1-250, т. 4 а.с. 1-250, т. 5 а.с. 1-250, т. 6 а.с. 1-250, т. 7 а.с. 1-147; оригінали вказаних актів досліджені в судовому засіданні за участю представників сторін).

Відповідно до п. 3.2 договору відповідач повинен був оплатити позивачу вартість наданих послуг протягом 10 банківських днів з моменту підписання Актів виконаних робіт та отримання рахунку позивача.

В актах виконаних транспортних послуг, підписаних обома сторонами за договором та скріпленими печатками підприємств, вказано, що ці акти є підставою для розрахунків за договором.

Відповідач у порушення своїх договірних зобовязань своєчасно та в повному обсязі вартість транспортних послуг позивачу не сплатив (оплата була проведена частково в сумі 221080,82 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку (т. 7 а.с. 147-250, т. 8 а.с. 1-156), його борг за вказаним договором складає 18.638.139,73 грн, що підтверджується вказаними матеріалами справи та обґрунтованим розрахунком позивача (т. 1, а.с. 53-65).

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 18.638.139,73 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі п. 10.1 договору та ст. 625 ЦК України несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача пеня за 180 днів прострочення (т. 1, а.с. 66-73) складає 1.222.740,47 грн., три проценти річних складають 560729,94 грн., інфляційні втрати за період: вересень 2014 р. грудень 2017 р. (т. 1, а.с. 53-65) складають 2.260.095,68 грн та підлягають стягненню з відповідача.

2. Згідно договору про надання послуг від 28.07.2015 № АМК-698-2015-хрн, укладеному між сторонами за позовом, позивач в період вересень жовтень 2015 р. надав відповідачу послуги завантаження, вивантаження та зберігання товарно-матеріальних цінностей на суму 29325,33 грн, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами за договором актами виконання робіт (надання послуг) (завірені копії актів: № ГОФР0002278 від 22.09.2015 на суму 7821,44 грн; № ГОФР0002429 від 06.10.2015 на суму 9325,82 грн; № ГОФР0002584 від 23.10.2015 на суму 5142,53 грн; № ГОФР0002585 від 29.10.2015 на суму 7035,54 грн залучені до матеріалів справи: т. 1, а.с. 185-188; оригінали вказаних актів досліджені в судовому засіданні за участю представників сторін).

Відповідно до п. 5.3 договору відповідач повинен був оплатити позивачу вартість наданих послуг протягом 5 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-прийомки послуг та виставленого виконавцем рахунку-фактури.

В кожному із вказаних актах (які підписані відповідачем та скріплені його печаткою) вказано дату та номер рахунку, який виставлявся відповідачу для оплати (завірені копії рахунків на оплату: № ГОФР0002278 від 22.09.2015 на суму 7821,44 грн; № ГОФР0002429 від 06.10.2015 на суму 9325,82 грн; № ГОФР0002584 від 23.10.2015 на суму 5142,53 грн; № ГОФР0002585 від 29.10.2015 на суму 7035,54 грн залучені до матеріалів справи: т. 1, а.с. 189-192; оригінали вказаних рахунків досліджені в судовому засіданні за участю представників сторін).

Відповідач у порушення своїх договірних зобовязань вартість отриманих послуг позивачу не сплатив, його борг за вказаним договором складає 29325,33 грн, що підтверджується вказаними матеріалами справи та обґрунтованим розрахунком позивача (т. 1, а.с. 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч. 1 ст. 946 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 29325,33 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача три проценти річних за 831 день прострочення складають 1953,16 грн., інфляційні втрати за період жовтень 2015 р. грудень 2017 р. складають 8453,30 грн (т. 1, а.с. 74) та підлягають стягненню з відповідача.

3. Згідно договору про надання послуг від 20.11.2015 № АМК-1133-2015-усл (з додатковими угодами до нього), укладеному між сторонами за позовом, позивач в січні 2016 р. надав відповідачу послуги спеціалізованими машинами та механізмами (екскаваторами) на суму 297843,99 грн, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами за договором актами виконаних послуг (завірені копії акту № ГОФР0000185 від 31.01.2016 та корегуючого акту № ГОФР0000185 від 31.01.2016 залучені до матеріалів справи: т. 1, а.с. 216-219; оригінали вказаних актів досліджені в судовому засіданні за участю представників сторін).

Відповідно до п. 4.6 договору відповідач повинен був оплатити позивачу вартість наданих послуг протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту здачі-прийомки послуг згідно предявленої платіжної вимоги-доручення.

В судовому засіданні судом досліджено рахунок на оплату № ГОФР0000185 від 31.01.2016, який за поясненнями позивача надсилався відповідачу (т. 1, а.с. 220).

Відповідач у порушення своїх договірних зобовязань вартість отриманих послуг позивачу не сплатив, його борг за вказаним договором складає 297843,99 грн, що підтверджується вказаними матеріалами справи та обґрунтованим розрахунком позивача (т. 1, а.с. 75).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 297843,99 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача три проценти річних за 701 день прострочення складають 17120,67 грн., інфляційні втрати за період березень 2016 р. січень 2018 р. складають 76935,10 грн (т. 1, а.с. 75) та підлягають стягненню з відповідача.

Всього підлягають стягненню з відповідача грошові кошти в сумі 23.113.337,37 грн. (18638139,73 грн. (борг) + 1222740,47 (пеня) + 560729,94 (три проценти річних) + 2260095,68 (інфляційні втрати) + 29325,33 (борг) + 1953,16 (три проценти річних) + 8453,30 (інфляційні втрати) + 297843,99 (борг) + 17120,67 (три проценти річних) + 76935,10 (інфляційні втрати)).

Доводи відповідача, якими він заперечує проти позову (про те, що у нього не виникло зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг, так як останній не довів, що він виставляв йому рахунки (вимоги-доручення тощо)) не приймаються судом до уваги, в звязку з їх необґрунтованістю.

Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку (рахунку-фактури, вимоги-доручення тощо) не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

13.03.2018 в судовому засіданні після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, виступаючи з промовою у судових дебатах, представник відповідача усно заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій за договором від 30.10.2013 № АМК-2277-2013-усл.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГПК України, у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач ні у підготовчому провадженні, ні при з'ясуванні обставин справи та перевірки їх доказами, не заявляв про застосування позовної давності, і відповідно, ці обставини не досліджувалися в судовому засіданні (які вимоги на думку відповідача заявлені після спливу позовної давності, як розраховано цей строк, чи малися поважні причини пропущення позовної давності тощо), суд не приймає до уваги вказану усну заяву представника відповідача, зроблену у судових дебатах.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати позивача на судовий збір в сумі 346700,06 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілєсова, 20-А, ідентифікаційний код 05441447, на користь товариства з обмеженою відповідністю «ДІПІ Форвардінг», м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 7-А, офіс 8-5, ідентифікаційний код 36858306, борг в сумі 18.965.309,05 грн за надані послуги, три проценти річних в сумі 579803,77 грн, втрати від інфляції в сумі 2.345.484,08 грн, пеню в сумі 1.222.740,47 грн, витрати на судовий збір в сумі 346700,06 грн; наказ видати.

13 березня 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 23.03.2018 і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко