КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. Справа№ 910/16005/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Власова Ю.Л.

секретар Ковальчук Р.В.

за участю

представників: позивача - Пятаченко Ю.В.

відповідача - Войтух О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. (повне рішення складено 04.12.2017 р.)

у справі № 910/16005/17 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія"

про стягнення 316255,11 грн заборгованості за договором оренди

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" про стягнення заборгованості за договором оренди № 26/02-2016 від 26.02.2016 р. у загальному розмірі 316255,11 грн, з яких: 291900,00 грн - основної заборгованості, 18 157,69 грн - пені, 2081,84 грн - 3% річних та 4115,58 грн - інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що на виконання умов договору, позивач передав відповідачу у строкове платне користування майно, проте останній належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, за наявності якої позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача вказану вище заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. (повне рішення складено 04.12.2017 р.) у справі № 910/16005/17 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що оскільки він як орендар через незалежні від нього обставини не може повернути орендоване майно позивачеві, а також використовувати його за цільовим призначенням, тому є підстави для звільнення його від орендної плати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" на рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/16005/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 р. призначено справу до розгляду на 13.03.2018 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

26.02.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" (далі - орендар) було укладено договір оренди № 26/02-2016 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове цільове платне користування (оренду) майно, що належить на праві власності орендодавцю - залізничні цистерни моделі 15-1566-06 в кількості 14 штук (далі - цистерни), на строк, встановлений цим договором, оплачує таке користування і зобов'язується повернути цистерни на умовах цього договору.

Згідно з п. п. 1.2, 1.4 договору за цим договором орендодавець передає орендарю цистерни з можливістю їх пересування в межах та за межі України. Цільове призначення цистерн - перевезення смоли кам'яновугільної, не поіменованої в алфавіті, код вантажу по ЕТСНГ 471141.

Як передбачено п. 2.1 договору, моментом передачі цистерн в оренду та обчислення строку оренди є дата підписання сторонами акту прийому-передачі цистерн від орендодавця до орендаря. Місце передачі цистерн в оренду - станція Горлівка Донецької залізниці.

На виконання умов укладеного договору позивач передав відповідачу у тимчасове користування залізничні цистерни моделі 15-1566-06, що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі залізничних цистерн від 04.03.2016 р. (3 шт.) та № 2 від 10.03.2016 р. (11 шт.).

На підставі акту приймання-передачі (повернення з оренди) залізничних цистерн № 3 від 28.03.2016 р. відповідач повернув, а позивач прийняв з оренди залізничну цистерну № 70731120, а відповідно до акту приймання-передачі (передачі в оренду) залізничних цистерн № 4 від 31.03.2016 р. позивач передав, а відповідач прийняв вказану залізничну цистерну в оренду.

Відповідно до п 3.1 договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування цистернами в національній валюті України - гривні, в розмірі, визначеному в додаткових угодах до договору.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2016 р. сторони погодили розмір орендної плати за договором оренди за один календарний день за одну цистерну моделі 15-1566-06: 175,00 грн без ПДВ, ПДВ у розмірі 35,00 грн, всього з ПДВ - 210,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору орендна плата за користування цистернами, оплачується орендарем на підставі виставленого рахунку від орендодавця, у вигляді передоплати, не пізніше 5 (п'ятого) числа розрахункового місяця, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий банківський рахунок орендодавця, зазначений в реквізитах Договору.

За змістом п. 3.4 договору датою виконання зобов'язань по оплаті вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий банківський рахунок орендодавця.

В кінці кожного звітного періоду - (місяця) сторони підписують акт наданих послуг оренди в поточному місяці. Акт складається в двох автентичних екземплярах, підписується орендодавцем і направляється орендарю не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг оренди. Орендар протягом 3 (трьох) календарних днів, з дати його отримання, або підписує його, або направляє мотивовані зауваження відмови від його підписання (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 4.3.2 договору орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату за користування цистернами, оплачувати інші платежі у відповідності до умов договору.

Додатковою угодою № 4 від 30.12.2016 р. до договору сторони домовились про продовження строку дії договору до 31.12.2017 р.

В подальшому відповідачем було повернуто з оренди та прийнято позивачем частину орендованого майна, зокрема, залізничні цистерни № 70731203, № 70731054, № 70731062, № 70731039, № 70731179, № 70731187, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання передачі.

Таким чином, у користуванні відповідача станом на час розгляду справи перебуває 8 залізничних цистерн за договором, переданих останньому за актами приймання-передачі (передачі в оренду) залізничних цистерн до договору № 1 від 04.03.2016 р. та № 2 від 10.03.2016 р.

Позивач на виконання умов договору в період з лютого 2017 року по червень 2017 року надав відповідачу, а останнім прийнято послуги з оренди майна на загальну суму 374 220,00 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими підписаними обома сторонами та скріпленими їхніми печатками копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2017 р. на суму 82 320,00 грн та від 31.03.2017 р. на суму 91 140,00 грн.

Разом з тим, копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2017 р. на суму 88 200,00 грн, від 31.05.2017 р. на суму 62 160,00 грн та від 30.06.2017 р. на суму 50 400,00 грн не були підписані та не скріплені печатками відповідача, однак в матеріалах справи містяться копії фіскального чеку № 0157 від 14.11.2017 р. та опису вкладення у цінний лист про направлення вказаних актів на адресу останнього та за змістом п. 3.5 договору за відсутності зауважень до них такі послуги вважаються прийнятими відповідачем.

Так, відповідачем було перераховано позивачеві орендну плату за лютий 2017 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 485 від 09.03.2017 р. на суму 82 320,00 грн.

Крім того, відповідач визнав заборгованість на суму 91 140,00 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за договором станом на 31.03.2017 р.

Протягом дії договору позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про наявність заборгованості за договором, про підписання акту звірки взаємних розрахунків за договором, з претензією № 52 від 19.05.2017 р. на суму 428 313,06 грн, які були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором оренди по сплаті орендних платежів за період з лютого 2017 року по червень 2017 року не виконує належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Встановлено, що відповідач не належним чином виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами договором оренди та перерахував позивачеві орендну плату за лютий 2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 485 від 09.03.2017 р. на суму 82 320,00 грн.

З урахуванням здійсненої відповідачем оплати вартості користування орендованим майном за лютий 2017 року на вказану вище суму за відповідачем рахується заборгованість за надані позивачем послуги з оренди на суму 291 900,00 грн (82 320,00 грн (орендна плата за лютий 201 7 року) + 91 140,00 грн (орендна плата за березень 2017 року) 88 200,00 грн (орендна плата за квітень 2017 року + 62 160,00 грн (орендна плата за травень 2017 року) + 50 400,00 грн (орендна плата за червень 2017 року) - (82 320,00 грн (оплата відповідачем орендної плати за лютий 2017 року).

Як було встановлено вище, відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків за договором станом на 31.03.2017 р. було визнано заборгованість на суму 91 140,00 грн (орендна плата за березень 2017р.).

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Доказів на підтвердження оплати відповідачем орендної плати у повному обсязі до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди № 26/02-2016 від 26.02.2016 р. у розмірі 291900,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів скаржника про неможливість повернути орендоване майно позивачеві через незалежні від нього обставини а також використовувати його за цільовим призначенням, що є підставою для звільнення його від орендної плати, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об'єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв'язку з природними властивостями майна, що є об'єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Як було встановлено вище, позивач належним чином виконував свої зобов'язання як орендодавець за укладеним договором оренди.

Протягом періоду з лютого 2017 року по червень 2017 року відповідачем було прийнято послуги з оренди за лютий 2017 року та березень 2017 року та здійснено оплату вартості користування орендованих майном за лютий 2017 року, що свідчить про дійсне волевиявлення відповідача щодо виконання умов укладеного з позивачем договору.

Крім того, договір між сторонами було укладено 26.02.2016 р., а згідно з п. 2.1 цього договору місцем передачі цистерн в оренду є станція Горлівка Донецької залізниці.

Таким чином, посилання скаржника на відповідні підзаконні акти з приводу віднесення м. Горлівки до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється АТО, судовою колегіяю вважаються необґрунтованими, оскільки станом на дату укладення договору відповідачеві було відомо про вказані обставини та за приписами чинного законодавства всі ризики щодо здійснення господарської діяльності несе відповідний суб'єкт господарювання.

До того ж відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості використання об'єкту оренди за його цільовим призначенням через обставини, за які він не відповідає.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 4 115,58 грн інфляційних втрат та 2 081,84 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 115,58 грн інфляційних втрат та 2 081,84 грн 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також за неналежне виконання зобов'язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 18 157,69 грн пені.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п. 5.2 укладеного договору, за порушення строків оплати орендної плати, встановлених даним договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 10 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 157,69 грн пені є обґрунтованими, арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливно-енергетична компанія "Енергоіндустрія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/16005/17 - без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/16005/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в силу п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ч. 1 ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Ю.Л. Власов

В.В. Андрієнко