ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2318/16

Господарський суд Одеської області у складі

Головуючий суддя - Волков Р.В.

суддя Д`яченко Т.Г. та суддя Никифорчук М.І.

секретар судового засідання - Кришталь Д.І.

розглянувши справу № 916/2318/16

За позовом: Громадської організації "ОДЕСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ ПАУЕРЛІФТИНГУ"

До відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД"

2) Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області

За участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Управління капітального будівництва Одеської міської ради

про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 27.07.2001 р. № 1747, визнання недійни та скасування державного акту на право власності на землю серії ОД №033857 від 17.12.2001р. №2.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від ТОВ "ДАЛІКС-О ЛТД": ОСОБА_2 (за довіреністю);

Від відповідача 2: ОСОБА_3І (за довіреністю);

Від третьої особи: ОСОБА_4 (за довіреністю);

встановив:

Позивач, Громадська організація "ОДЕСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ ПАУЕРЛІФТІНГУ", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом (а.с.3-8 т.1) до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД" та Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, в якому просить:

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 27.07.2001, укладений між Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області та ТОВ "Далікс-О лтд", посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 1747;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії ОД № 003857 від 17.12.2001р., виданий Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, зареєстрований в книзі записів за № 2.

В обґрунтування своїх вимог посилається на звернення з листом до промислово-будівельної групи "Інтобуд" як забудовника торгівельного центру "Екватор" з проханням розглянути можливість будівництва біля торгового центру офісу для громадської діяльності, отримання відповіді про відсутність заперечень з їхнього боку та необхідність звернутись до Управління капітального будівництва Одеської міськради як до замовника будівництва цього обєкта.

В подальшому позивачеві стало відомо про наявність між відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки та про видачу державного акту відносно земельної ділянки 0,3107га.

Вважає вказаний договір та державний акт незаконними. Посилається на відсутність обєктів нерухомого майна відповідача-1 на земельній ділянці на момент укладання договору, як наслідок відсутність підстав для передачі землі у власність, неприпустимість посилань на дозвіл на виконання будівельних робіт як на документ що підтверджує право власності на майно, підписання договору з боку відповідача-2 не уповноваженою особою, яка не мала права діяти від імені територіальної громади.

Третя особа, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, звернулась з позовною заявою (а.с.51-56, т.1), в якій просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності, укладений 27.07.2001р. між Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області та ТОВ "Далікс-О ЛТД", посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5 за реєстровим № 1747.

- визнати недійсним ОСОБА_6 акт на право власності на землю площею 0,3107 га серії ОД № 003857, виданий Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 17.12.2001р.

В обґрунтування своїх вимог посилається на отримання від позивача листа від 19.08.2016 з повідомленням про порушення відповідачем-1 прав територіальної громади м.Одеси (а.с.75 т.1), на своє правонаступництво відносно Управління капітального будівництва Одеського міськвиконкому, отримання Державного акту серії Б № 032485 (а.с. 69-74 т.1) на безстрокове та безплатне користування 76,7 га землі в межах згідно з планом користування для житлового будівництва відповідно до ОСОБА_7 Міністрів Української РСР від 09.03.1989 р. № 90-р, збереження наявного права землекористування, відсутність підстав для припинення такого землекористування, відсутність відповідного рішення про таке припинення, можливість передачі у власність земельної ділянки яка знаходиться у користування іншої особи лише після її вилучення у попереднього землекористувача, відсутність обєктів нерухомого майна відповідача-1 на спірній земельній ділянці та як наслідок відсутність підстав для відчуження земельної ділянки з посиланням на Указ Президента України № 32/99, безпідставність посилань на дозвіл на виконання будівельних робіт як на доказ права власності, недійсність спірного Державного акту на право власності на землю оскільки він виданий на підставі укладеного з порушеннями законодавства договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідач-1 надав відзив (а.с.153-160 т.1), в якому вимоги позивача та третьої особи по справі не визнав, посилаючись на укладання оспорюваного договору на підставі рішення відповідача-2 від 07.02.2001, отримання земельної ділянки у власність на законних підставах, наявність ще до цього у відповідача-1 права тимчасового користування на підставі договору від 23.01.1998 з відповідачем-2, договору оренди земельної ділянки від 15.01.2001, відсутність оскарження зазначених правочинів, наявність необхідних узгоджень, включення Постановою Верховної ОСОБА_7 України від 07.02.2002 "Про зміну меж міста Одеси Одеської області" до меж м.Одеси крім іншого 361 га земель Відповідача-2, Указ Президента України № 608/95 від 12.07.1995, необовязковість наявності обєктів нерухомості для викупу земельної ділянки, розпорядження відповідачем-2 земельною ділянкою в межах встановленої законодавством компетенції.

Вважає, що субєктом права звернення за захистом порушених прав щодо земельних ділянок в межах населеного пункту м.Одеса є лише Одеська міська рада. Вказує на підписання оскаржуваного договору з боку відповідача-2 інженером землевпорядником ОСОБА_8 на підставі доручення відповідача-2, перевірку нотаріусом повноважень на підписання договору, наступне схвалення договору відповідачем-2, відсутність порушень прав та законних інтересів позивача та як наслідок відсутність в нього права на звернення до суду, не оформлення у встановленому порядку третьою особою прав на земельну ділянку, втрату права землекористування третьою особою через таке не оформлення відповідно до п.6 Постанови Верховної ОСОБА_7 України від 18.1.1990 "Про земельну реформу".

Також відповідач-1 заявив про сплив строків позовної давності (а.с.200-202). До вказаної заяви додав копію листа третьої особи по справі від 10.1.1997 № 2122/08 заступнику голови міськвиконкому та в копії відповідачу-1 (а.с.203 т.1).

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечує, надав відзив (а.с.23-27 т.3) та наводить доводи аналогічні доводам відповідача-1, а саме: укладання оспорюваного договору на підставі рішення відповідача-2 від 07.02.2001, отримання земельної ділянки у власність на законних підставах, наявність ще до цього у відповідача-1 права тимчасового користування на підставі договору від 23.01.1998 з відповідачем-2, договору оренди земельної ділянки від 15.01.2001, відсутність оскарження зазначених правочинів, наявність необхідних узгоджень, включення Постановою Верховної ОСОБА_7 України від 07.02.2002 "Про зміну меж міста Одеси Одеської області" до меж м.Одеси крім іншого 361 га земель Відповідача-2.

Вказує на підписання оскаржуваного договору з боку відповідача-2 інженером землевпорядником ОСОБА_8 на підставі доручення, перевірку нотаріусом повноважень на підписання договору, наступне схвалення договору відповідаччем-2, не оформлення у встановленому порядку третьою особою прав на земельну ділянку, втрату права землекористування третьою особою через таке не оформлення відповідно до п.6 Постанови Верховної ОСОБА_7 України від 18.1.1990 "Про земельну реформу".

Позивач 30.09.2016 подавав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти дії направлені на відчуження спірної земельної ділянки, накладення арешту на спірну земельну ділянку. (а.с.93-95 т.1)

Ухвалою суду від 30.09.2016 (а.с.99-100 т.1) заяву задоволено частково в частині заборони відповідачу-1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки.

За клопотанням представника відповідача-1 строк розгляду справи продовжувався на 15 днів ухвалою 21.10.2016 (а.с.137 т.1).

Ухвалою від 21.10.2016 з урахуванням матеріалів справи та пояснень представників сторін, судом знята заборона, яка була накладена ухвалою про забезпечення позову від 30.09.2016 (а.с.139-140 т.1).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 ухвала суду першої інстанції від 21.10.2016 залишена без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

За клопотанням третьої сторони по справі (а.с.126-127 т.2), ухвалою суду від 16.12.2016 було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За результатами проведеної експертизи судом отриманий висновок № 6014 (а.с.236- 242 т.2), складений 09.11.2017.

Ухвалою від 20.12.2017 в звязку з набранням чинності 15.12.2017р. нової редакції господарського процесуального Кодексу України суд прийняв процесуальне рішення розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання на 10.01.2018.

Ухвалою від 10.01.2018 у звязку з перебуванням члена судової колегії ОСОБА_9 на лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл справи, внесено зміні до складу судової колегії (головуючий суддя Волков Р.В., суддя Дяченко Т.Г., суддя Никифорчук М.І.) та підготовче засідання призначено на 06.02.2018

Ухвалою від 06.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.02.2018.

У судовому засіданні 16.02.2018р. розгляд справи відкладено на 02.03.2018р.

В засіданні суду 02.03.2018р. оголошувалась перерва до 14.03.2018р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Між відповідачем-1 та відповідачем-2 27.07.2001 був підписаний договір купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності (а.с.168-200, т.1).

Договір був підписаний з боку відповідача-2 інженером землевпорядником ОСОБА_8, що діяла на підставі доручення, виданого головою сільської ради, та з боку відповідача-1 директором ОСОБА_10

Предметом договору була передача у власність відповідачу-2 земельної ділянки за адресою м.Одеса, кут вулиці Дніпропетровської дороги і вулиці Академіка Заболотного, загальною площею 0,3107га, згідно з планом земельної ділянки.

Земельна ділянка продавалась для експлуатації міні-ринку „Суворовський з комплексом незакінчених будівництвом павільйонів, власником якого є відповідач-1, на підставі Дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю при головному управлінні архітектури та містобудування м.Одеси за № 259 від 22.10.1997 (п.1.2 договору).

Договір посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 1747. Договір містить відмітку про встановлення дієздатності представників та правоздатності сторін за договором, а також належність продавцю земельної ділянки.

На підставі вказаного договору відповідачу-1 відповідачем-2 був виданий ОСОБА_6 на право власності на землю серія ОД № 033857 (а.с.171-174 т.1) від 17.12.2001р., який зареєстрований в книзі записів за № 2.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналогічна норма щодо можливості звернення до господарського суду за захистом свого порушеного чи оспорюваного права містилась у редакції ГПК України й на момент подання позову позивачем та третьою особою.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до господарського суду, полягає в тому, що він фактично не отримав можливості для здійснення будівництва свого офісу біля торгівельного центру „Екватор.

Проте дії позивача щодо реалізації свого наміру в матеріалах справи представлені лише листуванням з ПБГ „Інтобуд та третьою особою по справі.

Позивачем не надано доказів вжиття встановлених діючим законодавством дій, спрямованих на отримання відповідних дозволів для будівництва офісу та доказів перешкоди з боку відповідачів у реалізації такого будівництва, або доказів того, що оскаржувані договір та державний акт якимось чином вплинули або заважали реалізації прав та законних інтересів позивача. Позивач не є ані землекористувачем відносно спірної земельної ділянки, ані власником будь-яких капітальних споруд в її межах.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачами порушені, не визнаються, або оспорюються майнові або немайнові права чи інтереси позивача. Доказів належним чином оформлених правовідносин представництва інших осіб позивачем суду не представлено.

Оцінивши в сукупності вище встановлені обставини, врахувавши наведені норми права, суд вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав.

Відсутність порушення прав позивача з боку відповідачів виключає можливість задоволення його позовних вимог.

Крім первісної позовної заяви судом також розглядається позовна заява третьої особи по справі з самостійними вимогами на предмет спору. Предметом спору є той самий договір та державний ОСОБА_6 на право власності на землю що оскаржував і позивач.

В якості однієї з підстав недійсності договору третя особа вказує на підписання його не вповноваженою особою з боку відповідача-2, а саме - інженером землевпорядником ОСОБА_8, що діяла на підставі доручення, виданого головою сільської ради.

Відповідно до ч.1 ст.63 Цивільного Кодексу України у редакції на момент підписання оспорюваного договору, угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Ч.2 вказаної статті містить чітку вказівку на те, що наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Аналогічні за змістом правові норми містяться і у діючий редакції Цивільного Кодексу України, тобто існували увесь період часу з моменту підписання договору по теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 знав про підписання оскаржуваного договору, жодним чином не заперечував його підписання, в подальшому не вчиняв дій які б свідчили про неприйняття ним договору, більш того, прийняв оплату за земельну ділянку відповідно до умов договору та вчиняв дії з його виконання, в тому числі видав державний ОСОБА_6 на право власності на землю.

Таке наступне схвалення спірної угоди фактично позбавляє можливості посилатись на підписання її не вповноваженою особою як на підставу недійсності, оскільки наявність чи відсутність повноважень у даному випадку не мають значення.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами щодо недійсності оскаржуваного договору внаслідок підписання не вповноваженою особою з боку відповідача-2.

Третя особа також посилається на порушення її прав як землекористувача, яке відбулось через передачу земельної ділянки у власність іншій особі з порушенням встановленої законодавством процедури, без попереднього вилучення ділянки.

До матеріалів справи надано державний ОСОБА_6 на право користування землею серії Б № 032485, відповідно до якого за Управлінням капітального будівництва Одеського міськвиконкому закріплено в безстрокове и безоплатне користування 76,6 га землі в межах згідно з планом користування для житлового будівництва мікрорайону ІІІ-4 пос. Котовського.

Акт виданий виконавчим комітетом Комінтернівського районного виконавчого комітету ОСОБА_7 народних депутатів, на підставі ОСОБА_7 Міністрів Української РСР від 09.03.1989 року №90-р.

Згідно з п.1.1 Положення про Управління капітального будівництва Одеської міської ради (а.с.64-68 т.1), третя особа по справі є правонаступником Управління капітального будівництва Одеського міськвиконкому.

Стаття 15 Земельного Кодексу УРСР 1970 року, який діяв на момент видачі вказаного державного ОСОБА_6, зазначала, що земля надається в безстрокове або тимчасове користування. При цьому частина друга цій статті вказувала, що безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Частина третя статті 20 вказаного Кодексу встановлювала, що право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється ОСОБА_7 Міністрів Української РСР.

При цьому ч.1,2 та 3 ст.25 Земельного Кодексу УРСР 1970 року ("Охорона прав землекористувачів"), передбачали, що права землекористувачів охороняються законом. Припинення права користування земельною ділянкою або зменшення її розмірів може мати місце лише у випадках, прямо передбачених законом. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню.

Відповідно до ч.2 п.5 Постанови Верховної ОСОБА_7 УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18.12.1990 року № 562-XII, громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідач-1 в обґрунтування своїх заперечень посилається на п.6 вказаної Постанови, де зазначено, - "Встановити, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається."

Вважає, що вказаний пункт кореспондується з ч.2 п.5 цієї ж Постанови та фактично права третьої особи як землекористувача припинились після спливу встановленого для оформлення права строку.

Разом з цим, поза увагою відповідачів залишився той факт, що Положення пункту 6 вказаної постанови втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою на підставі Рішення Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22.09.2005.

За таких обставин суд вважає безпідставними посилання відповідачів на п.6 вказаної Постанови як на доказ припинення та відсутності прав користування землею у третьої особи по справі.

Відповідач-1 також зазначав, що з наданого третьою особою державного ОСОБА_6 серії Б № 032485 неможливо встановити межі земельної ділянки, яка передана у користування.

З метою зясування питань щодо співвідношення та взаємного розташування земельних ділянок, відносно яких відповідачем-1 та третьою особою надані державні ОСОБА_6, за клопотанням третьої сторони по справі ухвалою суду від 16.12.2016 було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Експертизою в результаті досліджень правовстановлюючих документі та землевпорядної документації земельної ділянки відповідача-1 площею 0,3107га та земельної ділянки площею 76,5га переданої у користування Управлінню капітального будівництва одеського міськвиконкому для житлового будівництва мікрорайону ІІІ-4 пос.Котовського, державний акт серія Б №032485 від 1989р. встановлено, що має місце порушення меж суміжного землекористування з утворенням накладки площею 0,2456га.

Таким чином, більша частина земельної ділянки, яка була передана відповідачу-1 у власність, знаходиться на території, яка передавалась третій особі у користування за державним ОСОБА_6 серії Б № 032485.

Наявність законного землекористувача виключає можливість передачі земельної ділянки у власність або користування іншій особі без попереднього вилучення земельної ділянки.

Такий принцип був закріплений у ст.17 діючої на час підписання спірного договору редакції Земельного Кодексу України, відповідно до якої до передачі земельної ділянки у власність необхідно вилучити (викупити) її у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Доказів такого вилучення (викупу) спірної земельної ділянки у третьої особи у встановлений законодавством спосіб суду не представлено.

Ч.1 ст.31 Земельного Кодексу України у редакції станом на час укладання оспорюваного договору передбачала, що вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної ОСОБА_7 України, місцевих ОСОБА_7 народних депутатів.

Таким чином, законодавець в якості обовязкових умов для передачі земельної ділянки новому власнику або землекористувачу вказав наявність згоди землекористувача, яким в цьому випадку відповідно до державного ОСОБА_6 є третя особа по справі, а також наявність рішення органу місцевого самоврядування про таке вилучення земельної ділянки.

Доказів наявності згоди третьої особи саме на вилучення земельної ділянки суду не надано.

Земельний Кодекс України 1990 року у редакції на момент укладання оспорюваного договору, а саме ст.43 "Захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів", також зазначав, що права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом.

Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.

Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства.

Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.44 Земельного Кодекс України передбачала здійснення поновлення порушених прав користувачів Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції або судом.

Зазначені порушення вимог земельного законодавства суд вважає достатньою підставою для тверджень позивача про порушення його прав та для задоволення вимог позивача про визнання недійсним оспорюваного договору.

Щодо посилань на порушення відповідачем-2 Указу Президента України № 32/99 від 19.01.1999 „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення (Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.07.2007 року № 650/2007) суд зазначає наступне.

Дійсно, пунктом 1 цього Указу було запроваджено продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у державній або комунальній власності.

Пунктом 2 встановлено, що об'єктами купівлі-продажу відповідно до цього Указу є земельні ділянки, на яких знаходяться об'єкти нерухомого майна, в тому числі об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, що приватизовані (відчужені) відповідно до законодавства України.

У п.1.2 оспорюваного договору зазначено про продаж земельної ділянки для експлуатації міні-ринку „Суворовський з комплексом незавершених будівництвом павільйонів, власником якого є ТОВ „Далекс-О ЛТД на підставі Дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю при головному управлінні архітектури та містобудування м.Одеси за № 259 від 22 жовтня 1997 року.

Відповідно до п.1.1 Положення Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5.12.2000 № 273, Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Таким чином, вказаний документ не може розглядатися як доказ наявності у відповідача-1 права власності на нерухомі будівлі на спірній земельній ділянці. Також такий дозвіл не може свідчити про вже існуюче незавершене будівництво капітальних споруд.

Разом з цим, оспорюваний договір укладено на підставі рішення відповідача-2 № 313 ХХІІІ від 07.02.2001 (а.с.176 т.1). Вказане рішення не є предметом оскарження по цій справі.

Крім того, у тексті рішення є посилання не лише на Указ Президента України № 32/99 від 19.01.1999 „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, а Указ Президента України № 608/95 від 12.07.1995 „Про приватизацію та оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності „ (Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20 липня 2007 року № 650/2007).

П.1 вказаного Указу № 608/95 від 12.07.1995 передбачає, що громадяни та юридичні особи України, у статутному фонді яких відсутня будь-яка частка майна, що перебуває у загальнодержавній власності, мають право на приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності.

П.2 Указу встановлює, що приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення для заняття підприємницькою діяльністю здійснюють відповідні державні адміністрації, виконавчі комітети місцевих ОСОБА_7 шляхом їх продажу у приватну власність.

Згідно з п.3 Указу, саме рішення державної адміністрації, виконавчого комітету ОСОБА_7 разом з проектом відведення земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі-продажу, що посвідчується в нотаріальному порядку і після оплати вартості земельної ділянки реєструється у відповідній ОСОБА_7.

Відповідно до п.4 Указу, продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення у приватну власність проводиться виконавчим комітетом ОСОБА_7 за ціною, розрахованою за методикою, визначеною Кабінетом Міністрів України і затвердженою відповідною місцевою державною адміністрацією, та з урахуванням експертної оцінки цієї земельної ділянки. У разі проведення приватизації на конкурентних засадах ціна ділянки визначається як стартова.

Як вже зазначалось раніше, оспорюваний договір укладено Крижанівською радою. Комінтернівського району Одеської області і саме рішення вказаної ради № 313 ХХІІІ від 07.02.2001 визначено у тексті договору як підстава для його укладання.

Як вже зазначалось, рішення № 313 ХХІІІ від 07.02.2001 не є предметом оскарження по цій справі. Відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог та перевіряти законність вказаного рішення. Укладання оспорюваного договору з посиланням на рішення місцевої ради, яке в свою чергу містить посилання на зазначені Укази Президента України дає суду підстави вважати, що дослідження обставин щодо наявності або відсутності підстав для застосування цих Указів та питань дотримання визначеної ними процедури передачі земельних ділянок має розглядатися лише під час перевірки законності вказаного рішення місцевої ради, а не договору який містить лише посилання на вказаний акт органу місцевого самоврядування.

Крім того, за відсутності права розпорядження земельної ділянкою без її вилучення у попереднього землекористувача, суд вважає що наявність чи відсутність підстав для надання її у власність іншій особі не може взагалі впливати на законність таких дій з передачі.

На підставі вказаного договору відповідач-1 отримав державний акт на право власності на землю.

Згідно з редакцією ст.126 Земельного Кодексу України у редакції на момент видачі оспорюваного державного ОСОБА_6 на право власності, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності свідчить про відсутність підстав для видачі державного ОСОБА_6 на право власності на землю. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги щодо визнання недійсним Державного акту на право власності на землю площею 0,3107 га серії ОД № 003857, виданого Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 17.12.2001р.

Відповідач-1 посилається на те, що субєктом права звернення за захистом порушених прав щодо земельних ділянок в межах населеного пункту м.Одеса є лише Одеська міська рада.

Такі твердження відповідача-1 суд вважає безпідставними, оскільки вищевказана ст.43 Земельного Кодексу України у редакції на момент вчинення оспорюваного правочину передбачала захист прав не лише власників земельних ділянок, а й землекористувачів. Надання землекористувачеві права звернення за захистом порушених прав нарівні з власником не є виключно особливістю вказаної редакції Земельного Кодексу. Так, навіть відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України у чинній на цей час редакції, не лише власник земельної ділянки а й землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідач-1 також посилається на наявність в нього договірних відносин щодо землекористування на підставі договору на право тимчасового користування землею та договору оренди земельної ділянки починаючи з 23.01.1998, дійсність вказаних договорів, узгодження документації та перевірку правоздатності та дієздатності сторін.

Дійсно ст.204 Цивільного Кодексу України встановлює презумпцію правомірності договору, - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання щодо законності наведених відповідачем-1 договору на право тимчасового користування землею від 23.01.1998 та договору про оренду земельної ділянки від 15.01.2001 не є предметом спору по цій справі, жодна зі сторін таких вимог не заявляла, тому суд не вбачає за можливе досліджувати ці питання з власної ініціативи.

Крім того, існування цих договорів жодним чином не спростовують вищевикладених обставин відносно наявності у третьої особи по справі прав землекористувача, передачі спірної земельної ділянки у власність іншій особі без згоди землекористувача та без її вилучення у встановленому законом порядку.

Це стосується також і посилань відповідачів на прийняття відповідачем-2 рішень щодо інвентаризації земельної ділянки, включення її до переліку земельних ділянок які підлягають продажу. Вказані рішення суд не може вважати доказами дотримання встановленої законом процедури передачі земельної ділянки у власність.

Відповідач-1 також посилається на пропуск строку позовної давності та надав заяву про її застосування. До вказаної заяви додав копію листа третьої особи по справі від 10.12.1997 № 2122/08 заступнику голови міськвиконкому та в копії відповідачу-1 (а.с.203 т.1).

Стаття 256 Цивільного Кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 Цивільного Кодексу України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з п.1 статті 260 Цивільного Кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Так зі змісту п.1 ст.261 Цивільного Кодексу України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

При цьому ч.4 ст.367 ЦК України зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, встановлення моменту коли третя особа узнала про порушення свого цивільного права або інтересу є важливим для зясування питань щодо можливого пропуску строку позовної давності, оскільки наслідками такого пропуску законодавець зазначає відмову у позові.

Обовязок кожної сторони по справі довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлений ч.1 ст.74 ГПК України.

Згідно з ч.2 вказаної статті, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому ч.4 вказаної статті встановлює загальне правило щодо обмеження права суду на збирання доказів щодо предмету спору з власної ініціативи.

За таких обставин суд виходить з наданих сторонами до матеріалів справи доказів.

Як вже зазначалось, відповідачем до заяви про застосування строків позовної давності надано лист Управління капітального будівництва від 10.12.1997 з зазначенням його в якості доказу спливу позовної давності.

Такі висновки щодо оцінки вказаного документу суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Лист містить згоду Управління на розміщення міні-ринку, проте констатує факт відведення земельної ділянки саме третій особі по справі, вказує на необхідність визначення розміру орендної плати та визначити строк оренди.

Посилань на згоду на вилучення земельної ділянки або на передачу у власність іншій особі лист не містить. При цьому згода третьої особи на передачу у користування шляхом оформлення оренди жодним чином не може тлумачитись як згода на передачу у власність виходячи з різного значення цих формулювань.

Суд вважає, що лист 1997 року жодним чином не може сприйматися як підстава для початку перебігу строку позовної давності щодо оскарження договору та державного акту, які датовані 2001 роком та які третя особа зазначає як такі, що порушують її права та охоронювані законом інтереси.

Третя особа по справі не є стороною за оскаржуваним договором та не приймала участь у видачі або отримання оспорюваного державного ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку, стверджує що про порушення свого права узнала з листа позивача від 19.08.2016. Відповідачами доказів обізнаності третьої особи з наявність оспорюваних договору та державного акту суду поза межами 3-річного строку позовної давності суду не надано.

За таких обставин суд вважає недоведеним твердження щодо пропуску третьою особою по справі строку позовної давності та не вбачає підстав для застосування наслідків такого пропуску.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 63, 202, 204, 256, 257, 260, 261, 367 Цивільного кодексу України, ст.43 "Захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів", ст.19 Конституції України, ст.ст.25, 31, 46, 126 Земельного кодексу України, ст.ст.46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1) У задоволенні позову Громадської організації "ОДЕСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ ПАУЕРЛІФТИНГУ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД" та Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 27.07.2001р., укладеного між Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД", посвідченого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1747 та про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю серії ОД № 033857 від 17.12.2001р., виданого Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, зареєстрованого в книзі записів за № 2 відмовити.

2) Позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Управління капітального будівництва Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Комітетська,10-А, код 04056902) про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності, укладеного 27.07.2001р. між Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області (67562, Одеська обл., Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Ветеранів,5, код 05384560) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД" (65123, м.Одеса, вул. Ак. Заболотного,54-А, код. 22468494), посвідченого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5 за реєстровим № 1747 та про визнання недійсним державний акт на право власності на землю площею 0,3107га, серії ОД №033857, виданий Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 17.12.2001р. задовольнити.

3) Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 27.07.2001р., укладений між Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області (67562, Одеська обл., Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Ветеранів,5, код 05384560) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД" (65123, м.Одеса, вул. Ак. Заболотного,54-А, код. 22468494), посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №1747.

4) Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ОД № 033857 від 17.12.2001р., виданий Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області (67562, Одеська обл., Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Ветеранів,5, код 05384560), зареєстрований в книзі записів за № 2.

5) Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛІКС-О ЛТД" (65123, м.Одеса, вул. Ак. Заболотного,54-А, код. 22468494) на користь Управління капітального будівництва Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Комітетська,10-А, код 04056902) 1378/одну тисячу триста сімдесят вісім/грн. 00 коп. - витрат повязаних зі сплатою судового збору, 2510/дві тисячі пятсот десять/ грн. 28 коп. витрат повязаних з проведенням експертизи.

6) Стягнути з Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (67562, Одеська обл., Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Ветеранів,5, код 05384560) на користь Управління капітального будівництва Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Комітетська,10-А, код 04056902) 1378/одну тисячу триста сімдесят вісім/грн. 00 коп. - витрат повязаних зі сплатою судового збору, 2510/дві тисячі пятсот десять/ грн. 28 коп. витрат повязаних з проведенням експертизи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.03.2018р.

Повний текст рішення мав бути складений та підписаний 22.03.2018 р., проте враховуючи складність справи, відповідно до п.6 ст.233 ГПК України повний текст рішення складено 26 березня 2018 р.

Головуючий с суддя Р.В. Волков

Суддя Т.Г. Д`яченко

Суддя М.І. Никифорчук