У Х В А Л А

"28" березня 2018 р.                     м. Чернігів            справа № 927/230/18

Суддя Шморгун В.В., розглянувши матеріали позовної заяви №12/03 від 21.03.2018

Позивач: Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва,

, проспект Перемоги, 205, м. Чернігів, 14035

Відповідач: Чернігівська міська рада,

, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (далі – ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд») подано позов до Чернігівської міської ради, у якому позивач просить суд визнати недійсним рішення Чернігівської міської ради тринадцятої сесії четвертого скликання від 28.09.2004 про надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду, в частині п. 7-11, 13 Додатку до рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 – Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Як вбачається з додатку до спірного рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 - Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, до комунальної власності було передано наступні об’єкти, балансоутримувачем яких є Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд»:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Чернігівської міської ради від 28.09.2004 надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду, який знаходиться у статутному капіталі та на балансі ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд», а саме:

- житловий будинок, вул. Борисенка, 19 (п. 7 Додатку);

- житловий будинок, проспект Перемоги, 21 (п. 8 Додатку);

- житловий будинок, вул. Богунського, 54 (п. 9 Додатку);

- житловий будинок, вул. Богунського, 58 (п. 10 Додатку);

- житловий будинок, вул. Любецька, 21 (п. 11 Додатку);

- гуртожиток, вул. Смирнова, 34 (п. 13 Додатку).

Позивач вважає, що зазначене рішення суперечить вимогам Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності».

Позивач вже звертався до Господарського суду Чернігівської області із відповідним позовом до Чернігівської міської ради про визнання недійсним вказаного рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 в частині п. 7- 13 Додатку до рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 – Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Ухвалою суду від 15.03.2018 у справі №927/146/18 позовну заяву повернуто позивачу, однією з підстав повернення якої було порушення правил об’єднання позовних вимог.

За приписами ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об’єднано декілька вимог, пов’язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов’язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскаржуване рішення Чернігівської міської ради розповсюджує свою дію на певне коло суб’єктів та стосується значної кількості об’єктів нерухомості (житлового фонду), що належать цим суб’єктам.

Тобто, це рішення поділяється на декілька складових, що у відповідній його частині стосуються окремого індивідуально визначеного майна, яке є самостійним об’єктом цивільних прав і відносин.

Звернувшись до суду, позивачем фактично заявлено декілька позовних вимог щодо оскарження рішення Чернігівської міської ради в кожній із його частин, що окремо стосується кожного із зазначених об’єктів нерухомості.

Отже, при вирішенні спору підлягають окремому дослідженню відносини, пов’язані з кожним з таких об’єктів, а саме щодо визначення статусу житлового фонду по кожному з них, обставини і правові підстави набуття права власності на це майно як на об’єкти нерухомості та як на житловий (або чиї кошти були витрачені на його створення), належать вказані ним об’єкти нерухомості до державного чи до іншого житлового фонду, у тому числі, внаслідок приватизації приміщень у них (квартир, кімнат), наявність приватизованого майна, як спірне рішення може вплинути на права та інтереси стосовно предмету спору у інших осіб - власників (співвласників) такого майна, з'ясування обґрунтованості заявлених позовних вимог по кожному з цих об’єктів тощо.

При цьому, вирішення спору щодо тієї частини рішення, яка стосується окремого об’єкту, не залежить від вирішення інших.

Прийняття в один день та оформлення одним документом певного рішення щодо низки окремих об’єктів (так зване «пакетне рішення»), ще не свідчить, що усі ці об’єкти та обставини, що передували виникненню відповідних відносин стосовно таких об’єктів, є пов’язаними між собою. Такі обставини можуть бути дещо схожими між собою (хоча позивач належних обґрунтувань і доказів щодо власності такого житлового фонду не надав), але не є пов’язаними, не залежать одні від одних і не підтверджуються однаковими доказами.

Враховуючи вищевикладене, об’єднання цих позовних вимог та їх одночасний розгляд суттєво ускладнить своєчасне виконання завдання господарського судочинства та вирішення спору у встановлений Господарським процесуальним кодексом строк, а відтак суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце порушення правил об’єднання позовних вимог.

Такий висновок суду також був викладений в ухвалі від 15.03.2018 у справі №927/146/18.

Отже, відповідно до наведеного позивач мав подати позов про скасування рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 в частині одного окремого об’єкту нерухомості, натомість, позивачем подано позов одночасно щодо декількох об’єктів нерухомості, чим порушено правила об’єднання позовних вимог.

Як вже зазначив суд, за наведених підстав об’єднання цих позовних вимог та їх одночасний розгляд є неможливим.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об’єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Суд не вбачає підстав для застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України щодо самостійного роз’єднання позовних вимог.

Також ухвалою суду від 15.03.2018 у справі №927/146/18 було повернуто попередню позовну заяву у зв’язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду від 03.03.2018 про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем знову подано позовну заяву без усунення недоліків, які було зазначено в ухвалах суду від 03.03.2018 та від 15.03.2018, з посиланням на ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає завдання підготовчого провадження.

Суд роз’яснює позивачу, що якщо при розгляді позовної заяви і доданих до неї документів господарський суд встановив їх певні недоліки, відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України позивач повинен їх або усунути, і тоді суд відкриває провадження у справі, або може не усувати такі недоліки, і тоді суд повертає позовну заяву.

Перенесення за бажанням позивача викладення та подання необхідних обставин і доказів, які безпосередньо входять до складу підстав позову, що відповідно до приписів ст. 14, 42, 80, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України має бути здійснено позивачем саме при подані позову, у підготовче провадження є неправомірним.

Підготовче провадження необхідне для остаточного визначення предмету та підстав позову, а також вирішення інших процесуальних питань, необхідних з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а не первісного з’ясування того, які обставини та докази необхідно навести позивачу для обґрунтування своїх вимог, а також визначення необхідного обсягу відповідних доказів.

Використання підготовчого провадження фактично для підготовки позовних матеріалів є неприпустимим.

Наведене узгоджується з приписами ч. 4 ст. 13, ст. 43, 80, 170, 174, 226 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлюються негативні правові наслідки неналежної підготовки учасника справи при звернені до суду.

За наведених підстав, суд дійшов висновку, що подана позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. 173, п. 2 ч. 5 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 28.03.2018. Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток на 38 арк., у т.ч. дублікат квитанції від 23.02.2018 №0.0.972006898.1.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                           В.В. Шморгун