ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Справа № 923/1127/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Пархоменка Павла Костянтиновича, місцезнаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1

до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», місцезнаходження: 73003, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, ідентифікаційний код: 05396638

про захист порушеного права шляхом внесення змін до договору про постачання електричної енергії

за участю представників сторін:

від позивача - Пархоменко П.К., Чернишова Л.М., на підставі довіреності від 30.11.2016 року

від відповідача - Дереза Т.І., на підставі довіреності № 07/004-18 від 27.12.2017 року.

Фізична особа-підприємець Пархоменко Павло Костянтинович (далі-Позивач) звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», в якому просить захистити порушене право, шляхом внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 1802 від 04.11.2004 року щодо подовження його дії на строк до 31.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що листом від 23.11.2017 року, яке було отримано ним 30.11.2017 року, Відповідач, посилаючись на п. 9.4. договору про постачання електричної енергії № 1802 від 04.11.2004 року, повідомив йому про припинення його дії, з 01.01.2018 року. Причиною припинення договору стало ненадання ним дозволу на розміщення (паспорту прив'язки) торговельних кіосків на які здійснюється електропостачання на підставі договору. З рішенням Відповідача про припинення дії договору Позивач, посилаючись на положення ст. ст. 509, 525,526,598,626,629,633 ЦК України, не погоджується, та вважає, що воно суперечить, як умовам договору, який є публічним, так і положенням чинного законодавства, оскільки припинення договору не припиняє зобов'язальних відносин сторін, а також порушує його право споживача на купівлю електроенергії, та вважає, що це право має бути відновлено судом, шляхом змін до вищевказаного договору в частині продовження строку його дії до 31.12.2018 року.

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду Херсонської області від 11.12.2017 року. Цією же ухвалою сторонам повідомлено про наявність конфлікту інтересів, який, за відсутності заявленого відводу, вважається врегульованим в процесуальному порядку.

У зв'язку із набранням 15.12.2017 року чинності Законом України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції, у відповідності до положень п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України, якою передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, враховуючи, що ухвалою про порушення справи фактично було відкрито позовне провадження та розгляд справи по суті не проводився, розгляд справи здійснювався у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Справа розглянута в судових засіданнях 28.12.2017 року, 24.01.2018 року, 09.02.2018 року, 12.02.2018 року, 28.02.2018 року, 06.03.2018 року, 12.03.2018 року, 16.03.2018 року.

У судове засідання призначене на 28.12.2017 року, представником Відповідача був наданий відзив на позовну заяву з доказами на підтвердження своїх заперечень (а.с. 22-45, 56-59). З метою підготовки Позивачем відповіді на відзив, а також, у зв'язку із пропозицією суду подати Позивачу додаткові документи на підтвердження своїх вимог, вказане засідання відповідною ухвалою (а.с. 48-49) було відкладено на 24.01.2018 року.

29.12.2017 року судом розглянуто заяву Позивача про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони для Відповідача припиняти виконання публічних зобов'язань за договором (а.с. 52-53) та 02.01.2018 року постановлено ухвалу (а.с. 63-64), якою у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

В підготовче засідання, призначене на 24.01.2018 року Позивачем було надано відповідь на відзив (а.с.68-70) та пояснення на пропозицію суду подати додаткові докази по справі (а.с. 71). В ході встановлення обставин, які входять до предмету доказування у цій справі, судом, на підтвердження вимог та заперечень, сторонам запропоновано надати додаткові докази, а саме: правовстановлюючі документи на торгові кіоски, які є об'єктами договору та документи, що подавалися Позивачем при укладенні договору, у зв'язку із чим розгляд справи був відкладений на 09.02.2018 року, про що судом постановлена відповідна ухвала (а.с. 78-79).

В судове засідання від 09.02.2018 року сторонами до матеріалів справи залучено, витребувані ухвалою від 24.01.2018 року, документи (а.с. 80-121) . Крім цього, Позивачем до справи надано додаткові пояснення до відповіді на відзив (а.с. 122).

Ухвалою від 09.02.2018 року справу призначено до судового розгляду по суті на 12.02.2018 року (а.с. 126-127), в якому, після заслуховування вступного слова учасників, перед дослідженням доказів було оголошено перерву на 28.02.2018 року, про що сторонам було направлено відповідну ухвалу-повідомлення (а.с. 130).

В судових засіданнях 28.02.2018 року та 06.03.2018 року судом досліджено докази, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, оголошено про закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами та для підготовки сторін до судових дебатів в судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2018 року.

06.03.2018 р. від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії довіреності №07/077-17 від 07.06.2017 р. для спростування доводів Позивача щодо сумнівів у повноваженнях особи, яка підписала заяву про припинення договору про постачання електроенергії, висловлених представником Позивача при з'ясуванні обставин справи та перевірки їх доказами.

12.03.2018 р. суд, для вирішення клопотання Відповідача, постановив повернутись до з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Так, заслухавши обґрунтування Відповідача щодо залучення доказів та заяву про відновлення строку на їх подачу, а також заперечення Позивача, врахувавши, що сумніви щодо повноважень особи, яка підписала заяву про припинення договору про постачання електроенергії, висловлені Позивачем в судовому засіданні 28.02.2018 р. при з'ясуванні обставин справи щодо припинення договору, а також в судовому засіданні 06.03.2018 р. при з'ясуванні обставин справи щодо розгляду Відповідачем заяви Позивача від 04.12.2017 з пропозицією поновити строк дії договору на постачання електроенергії, суд визнав поважною причину пропуску строку на подачу доказів. З метою забезпечення принципу змагальності сторін, сприяння реалізації сторонами, наданими їм правами, суд відновив Відповідачу строк для подачі доказів та залучив до матеріалів справи копію довіреності №07/077-17 від 07.06.2017 р.

Для надання представником Відповідача додаткових матеріалів, необхідних Позивачу при підготовці пояснень при дослідженні письмового доказу копії довіреності №07/077-17 від 07.06.2017 р. в судовому засіданні 12.03.2018 р. оголошувалась перерва до 15.00. години. Для підготовки Позивачем пояснень при дослідженні письмового доказу - копії довіреності №07/077-17 від 07.06.2017 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 16.03.2018 р.

Таким чином, розгляд справи по суті відбувся за межами, встановленого процесуальним законом строку, про що представником Позивача висловлено заперечення та зазначено про порушення його прав.

З приводу заперечень Позивача, суд зазначає, що до завдань господарського судочинства статтею 2 ГПК України віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п. п. 4, 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України, до принципів господарського судочинства віднесено змагальність сторін та розумність строків розгляду справи.

Під змагальністю, виходячи із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, розуміється, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На суд покладений обов'язок сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

У п. 63 Рішення у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87 зазначено, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

В свою чергу, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В рішенні Європейського суду Броуган та інші проти Сполученого Королівства від 29.11.1988 року роз'яснено, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

За змістом ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

В судовому засіданні 16.03.2018 року з мотивів необґрунтованості судом відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про виклик свідків.

В судових дебатах представник Позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Так, представник Позивача, в першу чергу зазначає про те, що Відповідач, будучи постачальником електроенергії на території м. Херсона, та здійснюючи публічні зобов'язання з продажу електроенергії фізичним та юридичним особам, позбавлений права відмовлятися від виконання даного зобов'язання та відповідно права в односторонньому порядку здійснювати розірвання договору на постачання електричної енергії. При цьому, представник Позивача зазначає, що дії Відповідача, який займає монопольне становище на ринку електроенергії на території м. Херсона та Херсонської області, з одностороннього припинення правовідносин з постачання електричної енергії, фактично є зловживанням монопольним становищем.

Також, представник Позивача зазначає, що пунктом 9.4. договору від 04.11.2004 року, на який Відповідач у своєму повідомленні посилається, як на підставу припинення договору, лише передбачено порядок автоматичного продовження строку дії договору на наступний календарний рік. В разі ж, ініціювання однією із сторін припинення договору, мають застосовуватися загальні норми, що регулюють порядок припинення зобов'язань. Крім цього, наголошує на тому, що зміст п. 9.4. договору від 04.11.2004 року, дає підстави стверджувати, що даний договір фактично є безстроковим.

Зазначає представник Позивача і про те, що усі документи, необхідні для укладення договору, надаються сторонами саме при укладенні договору, і чинне законодавства не містить положень, які б передбачали, що право на продовження строку його дії має підтверджуватися додатковими документами, а тому дії Відповідача, який у своєму повідомленні фактично поставив продовження дії договору, в залежність від надання Позивачем паспорта прив'язки, суперечать вимогам закону.

Поряд із цим, також зазначає, що паспорт прив'язки є документом, який підтверджує право користування тимчасовою спорудою та вважає помилковим віднесення Відповідачем торгових кіосків, на які здійснюється електропостачання на підставі договору від 04.11.2004 року, до тимчасових споруд. Так, за змістом п. 1.2. Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, тимчасовим об'єктом є об'єкт, який приєднується до електричних мереж на термін не більше 180 календарних днів. Разом з тим, електрозабезпечення торгових кіосків, належних Позивачу з 2004 року здійснювалось безперервно, що вказує на те, що дані кіоски є постійними, а не тимчасовими спорудами.

Зазначив, що рішення Відповідача про припинення договору фактично було прийнято на вимогу органу місцевого самоврядування, що діючим законодавством не передбачено. Крім цього, Відповідач, повідомляючи про припинення договору та стверджуючи, що торгові кіоски, належні Позивачу, є тимчасовими об'єктами, що ґрунтується на повідомленні виконавчого комітету Херсонської міської ради, цю інформацію не перевірив.

В ході розгляду справи, представник Позивача, як на підставу для визнання припинення Відповідачем дії договору протиправним, вказав, що повідомлення про припинення з 01.01.2018 року дії договору підписано особою, яка стороною договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем не являється та повноваження особи, яка підписала дане повідомлення належними доказами підтверджені не були. Виходячи із цього, вважає, що Позивач, фактично не був повідомлений про припинення договору, а отже він вважається таким, що продовжений на наступний календарний рік.

Надаючи відповідь на відзив, представник Позивача просив звернути увагу суду на ту обставину, що Постанова НКРЕЕ № 28, на яку посилається Відповідач, не підлягає застосуванню у цих правовідносинах, оскільки ця постанова не відповідає вимогам опублікування нормативно-правових актів, а тому є не чинною.

Відповідач проти позову заперечив, про що до матеріалів справи надав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає що взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року.

У пункті 5.4. зазначених Правил викладено, що для укладення договору про постачання електричної енергії, заявник має надати відповідній організації, зокрема копію документа, яким визначено право власності чи користування на земельну ділянку ( у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта).

Торгові кіоски, що є предметами спірного договору, виходячи із змісту п. 1.3. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року, є тимчасовими спорудами.

Відповідно до п. 2.1. Порядку № 244 від 21.10.2011 року підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки.

Виходячи із цього, документом, що підтверджує право власності на тимчасову споруду є паспорт прив'язки, який згідно із положеннями п. 5.4. Порядку № 28 від 31.07.1996 року має бути наданий енергопостачальнику при укладенні договору. Разом з тим, Позивачем паспорти прив'язки на торгівельні кіоски надані не були, у зв'язку із чим, Відповідачем, на підставі п. 9.4. договору, яким визначено порядок припинення строку дії договору, у встановлений термін, було направлено повідомлення про припинення договору, що відповідає вимогам ст. 188 ГК України.

З огляду на наведене, вважає дії ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» по припиненню договору правомірними, такими, що ґрунтуються на законі.

Разом з тим, зазначив, що вимоги Позивача ґрунтуються не нормах права. За твердженням представника Відповідача ст. 188 ГК, ст. ст. 651, 652 ЦК України не містять такої підстави для внесення змін до договору, яка зазначена Позивачем.

В судовому засіданні, 16.03.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, роз'яснено процедуру оскарження рішення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

04.11.2004 року між Фізичною особою-підприємцем Пархоменком Павлом Костянтиновичем та Відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії № 1802 (далі - Договір) (а.с. 11-14).

Згідно п. 1 Договору Постачальник (Відповідач) продає електричну енергію Споживачу (Позивачу) з дозволеною потужністю 5.50 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої енергії) та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У Додатку № 5 до Договору, з урахуванням Додаткової угоди, укладеної 03.12.2009 року (а.с. 15) сторонами визначено перелік об'єктів споживача та точок обліку активної електроенергії:

- торгівельний кіоск, за адресою: АДРЕСА_2

- кіоск № 209, за адресою: АДРЕСА_3

- торгівельний кіоск, за адресою: АДРЕСА_4

Згідно п. 9.4. Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

31.08.2016 р. в.о. завідувача сектору Дніпровського району відділу планування та забудови міста Управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради Гуменною Н.В., відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, проведено обстеження земельної ділянки за адресою м. Херсон, пр. 200-років Херсона, в районі будинку №41а, про що складений акт. В акті № 6 від 31.08.2016 року зафіксовано, що 18.09.2003 р. закінчився строк дії договору оренди земельної ділянки площею 17 кв.м, виділеної під кіоск, паспорт прив'язки тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_2 не оформлявся, відсутні правовстановлюючі документи на об'єкт (а.с. 28).

Листом за вих. №03-30-166 від 06.09.2016 року (а.с. 27) Виконавчим комітетом Херсонської міської ради повідомлено Відповідача, що тимчасова споруда-кіоск по АДРЕСА_2, встановлено без належно оформлених документів - паспорта прив'язки тимчасової споруди та відсутність, у зв'язку із цим підстав для підключення зазначеної споруди до електропостачання.

Листом від 23.11.2017 року за вих. № 17/06-067400 Відповідач, відповідно до п. 9.4. Договору в межах передбаченого місячного строку, повідомив Позивача про те, що з 01.01.2018 року, дію Договору, у зв'язку з ненаданням Позивачем дозволу на розміщення торговельних кіосків, які встановлені за адресами: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, не надання паспорта прив'язки на розміщення тимчасової споруди, буде припинено. (а.с. 9, 74 та на обороті аркушу).

04.12.2017 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про поновлення строку дії Договору до 31.12.2018 року (а.с. 73).

Проте, листом від 08.12.2017 року за вих. № 27/06-070868 (а.с. 72) Відповідач відмовив Позивачу у поновленні строку договору на наступний календарний рік, з тих же підстав, що були наведені ним у листі від 23.11.2017 року, а саме: у зв'язку із ненаданням дозволу на розміщення торговельних кіосків.

Відмова Відповідача продовжити строк дії Договору на наступний календарний рік стала підставою звернення Позивача до суду із цим позовом, в якому він просить суд захистити порушене Відповідачем право на придбання електроенергії, яке виникло на підставі публічного зобов'язання, шляхом внесення змін до договору про постачання електричної енергії в частині продовження дії договору до 31.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

В Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України).

Суд, проаналізувавши предмет та підстави позову, зазначає, що Позивач звернувся з вимогою про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 1802, укладеного із Відповідачем 04.11.2004 року, щодо подовження його дії на строк до 31.12.2018 року.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів встановлений ст. 188 ГК України. Так, передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підстави для зміни або розірвання договору, визначені у ст. 651 ЦК України.

У ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Свої вимоги про внесення змін до договору Позивач обґрунтовує тим, що пунктом 9.4. Договору, на який Відповідач послався у своєму повідомленні, як на підставу для припинення договору з 01.01.2018 року, лише врегульований порядок автоматичного продовження строку договору на наступний календарний рік, а тому такі дії Відповідача фактично є одностороннім розірванням договору, що є порушенням його прав та не відповідає вимогам закону.

Однак, з таким твердженням Позивача суд не погоджується, враховуючи таке.

Публічні зобов'язання суб'єктів господарювання (ст. 178 ГК) виникають відповідно до закону та установчих документів суб'єкта господарювання, на якого покладається обов'язок здійснювати виконання робіт, надання послуг або продаж товарів кожному, хто до нього звертається на законних підставах. При цьому суб'єкт господарювання не має права відмовити у виконанні робіт, наданні послуг, продажу товару за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими, крім випадків, передбачених законодавством.

Так, відповідно до статті 2 Статуту ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго», метою діяльності товариства є задоволення суспільних потреб в його продукції, роботах, послугах, задоволення потреб споживачів електричної енергії в умовах функціонування єдиної енергетичної системи України та реалізація, на підставі одержаного прибутку, соціальних та економічних інтересів акціонерів товариства.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 275 ГК України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії, в тому числі передбачено укладення договору про постачання електричної енергії споживачу (п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Умови постачання електричної енергії, права та обов'язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, зокрема і строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору (п.10).

Правовідносини, що виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються «Правилами користування електричною енергією», затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року. (далі - Правила № 28).

Відповідно до ч.3 ст. 11 ГПК України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про електроенергетику" (в редакції Закону на дату набрання ним чинності), одним із основних завдань Національної комісії регулювання електроенергетики України є розроблення та затвердження Правил користування електричною енергією.

Саме в межах наданих НКРЕ України повноважень затверджено Правила користування електричною енергією постановою від 31 липня 1996 року N 28 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за N 417/1442.

Зміни, які вносились до Правил в інших редакціях, відбувались та оприлюднювались на підставі законодавчих норм, чинних на час внесення змін, зокрема Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» як в офіційних виданнях, так і на офіційному сайті Комісії, що спростовує посилання Позивача на неможливість застосування Правил внаслідок порушення порядку оприлюднення регуляторного акта.

Відповідно до п. 5.1. Правил № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (п. 5.2. Правил № 28).

Вимоги, викладені у п. 9.4. Договору про постачання електричної енергії № 1802 від 04.11.2004 року, який укладений між Позивачем та Відповідачем, відповідають змісту п. 9.4. Типового договору, затвердженого Правилами № 28 та врегульовують порядок припинення договору, що узгоджується із положеннями ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Статтею 14 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з метою запобігання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, підвищення передбачуваності його застосування Антимонопольний комітет України чи адміністративна колегія Антимонопольного комітету України може надавати суб'єктам господарювання на підставі наданої ними інформації висновки у формі рекомендаційних роз'яснень щодо відповідності дій суб'єктів господарювання положенням статей 6, 10 та 13 цього Закону та статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Суд не бере до уваги посилання Позивача на порушення вимог ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки ним не надано висновок територіального підрозділу Антимонопольного комітету України щодо визнання дій Відповідача з припинення дії договору на постачання електричної енергії та відмови у продовженні строку дії договору на новий термін - зловживанням монопольним становищем.

Відповідно до п. 1.13 Правил № 28 укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Щодо правомірності вимоги Відповідача про надання паспортів прив'язки, як підстави припинення Відповідачем дії договору на постачання електричної енергії та відмови у продовженні строку дії договору на новий термін суд зазначає таке.

За змістом п. 1.9. Правил № 28, постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів.

Пунктом 5.4. Правил № 28 визначено, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта).

Пунктом 1.3. Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 32 від 17.01.2013 року (далі - Правила № 32) визначено, що електропередавальна організація не має права відмовити в приєднанні до її електричних мереж електроустановки замовника за умови дотримання ним вимог цих Правил. До заяви про приєднання електроустановки певної потужності, зокрема додаються копія документа, який підтверджує право власності чи користування цим об'єктом або, за відсутності об'єкта, право власності чи користування земельною ділянкою.

Поряд із цим, п. 2.1.1 та 3.1.1. Правил № 32 встановлено, що у разі відсутності повного комплекту документів, що додаються до заяви про приєднання електроустановки певної потужності, електропередавальна організація протягом трьох робочих днів від дня отримання заяви повідомляє про це замовнику та повертає заяву про приєднання з додатками без розгляду.

Обов'язок подати документи на підтвердження права власності чи користування об'єктом на який відбувається електропостачання покладений на заявника (споживача) і чинність цих документів є умовою для укладення договору на постачання електричної енергії та, відповідно, протягом строку дії договору. Таким чином, вимога Відповідача про надання документів на підтвердження права власності чи користування об'єктом на який відбувається електропостачання, в тому числі, і при продовженні строку дії, не суперечить п. 1.9. Правил № 28.

Об'єктами постачання електричної енергії за договором № 1802 від 04.11.2004 року є: торгівельний кіоск, за адресою: АДРЕСА_2 кіоск № 209, за адресою: АДРЕСА_3 торгівельний кіоск, за адресою: АДРЕСА_4

Позивач заперечує, що електропостачання здійснюється на об'єкти, які є тимчасовими спорудами, зазначає про те, що підключено електроустановки (торговельні кіоски), як постійні об'єкти, у зв'язку із чим вимогу Відповідача про надання паспорту прив'язки вважає незаконною (а.с. 85-88, 90-97, 104-109).

Тимчасовість об'єкта пов'язує із строковістю користуванням об'єктом, що визначено у п. 1.2 Правил № 32, згідно якого тимчасовий (сезонний) об'єкт - об'єкт, який приєднується до електричних мереж на термін не більше 180 календарних днів та встановлюється на землях комунальної або державної форми власності.

Однак, це твердження Позивача не відповідає обставинам справи, оскільки сторони оспорюють статус об'єктів на які відбувається постачання електричної енергії, їх приналежність до рухомих чи нерухомих речей, і, відповідно, перелік правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності чи право користування ними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015р. №1127 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 23 серпня 2016р. №553). Однак, Позивачем не надано суду доказів державної реєстрації права власності на об'єкти, на які відбувається електропостачання. Як не надано і документів необхідних для такої реєстрації: про прийняття в експлуатацію об'єктів, про присвоєння об'єктам нерухомого майна адреси, технічних паспортів на об'єкти нерухомого майна.

За змістом ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Пункт 1.3. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року містить аналогічне визначення поняття «тимчасова споруда» (далі - Порядок № 244).

Пункт 3 Державних будівельних норм В.2.2-23:2009 містить визначення поняття «кіоск». Так, кіоск - торговельний об'єкт для організації роздрібного продажу товарів, який має постійне просторове місце, займає окрему закриту споруду некапітального типу на одне робоче місце без торговельної зали для покупців та додаткової площі для розміщення запасу товарів.

Таким чином, для тимчасової споруди характерним є як відсутність фундаменту так і можливість переміщення без знецінення та зміни призначення. Отже, торговельні кіоски за адресою: АДРЕСА_2 кіоск № 209, за адресою: м. Херсон, АДРЕСА_3; торгівельний кіоск, за адресою: м. Херсон, АДРЕСА_1, на які за договором № 1802 від 04.11.2004 року відбувається постачання електроенергії, є тимчасовими спорудами. Надані Позивачем копії договорів купівлі-продажу торговельних кіосків (а.с. 101-103) не спростовують цієї обставини, оскільки не підтверджують державну реєстрацію права власності Позивача на ці об'єкти.

Згідно ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 1.4. Порядку № 244 паспорт прив'язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території.

Паспорт прив'язки, відповідно до п. 2.1. Порядку № 244, є підставою для розміщення тимчасової споруди. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

При укладенні сторонами договору про постачання електричної енергії № 1802 від 04.11.2004 року позивачем надані копії договорів купівлі-продажу торговельних кіосків та копії договорів оренди земельних ділянок від 02.10.2001 р. та 08.07.2004 р., виділених під розміщення торгівельних кіосків (а.с. 110-120), однак на час розгляду господарського спору доказів продовження дії цих договорів суду не надано. Закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 02.10.2001 р. під торговим кіоском, розміщеним за адресою м. Херсон, пр. 200 років Херсона, 41-а підтверджується актом №6 від 31.08.2016 р. (а.с. 28). Суд приймає твердження Позивача, що цей письмовий доказ не свідчить, що розміщений за цією адресою об'єкт належить до тимчасових споруд, однак зазначає, що акт спростовує посилання Позивача про існування правової підстави користування цією земельною ділянкою. Також, суд вважає не правильною позицію Позивача про обов'язок Відповідача спростувати відсутність правових підстав користування земельними ділянками, на яких розміщені об'єкти електропостачання, оскільки обов'язок надання цих документів покладено саме на Позивача, відповідно до п. 5.4. Правил №28.

Визначення термінів для цілей Правил №28 наведені в п. 1.2. та вживаються в такому значенні: електроустановка - комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд, призначених для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії; об'єкт - електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб'єкту господарювання на праві власності або користування.

Таким чином, враховуючи наведені законодавчі норми, на момент продовження строку дії Договору про постачання електричної енергії № 1802 від 04.11.2004 року та розгляд заяви Позивача про внесення змін до договору шляхом продовження його терміну на наступний рік, документами що підтверджують право власності чи право користування об'єктом - торгівельним кіоском є договір купівлі-продажу кіоску та дозвіл для розміщення торгового кіоску (паспорт прив'язки).

А тому, за відсутністю доказів продовження строку дії договорів оренди земельних ділянок, наданих під розміщення торговельних кіосків, правомірною є вимога Відповідача щодо надання паспортів прив'язки торгівельних кіосків, на які відбувається постачання електричної енергії, як підтвердження права користування об'єктом.

Щодо документального підтвердження повноважень особи, якою підписано заяву про припинення договору про постачання електричної енергії №1802 від 04.11.2004 р. та відповідь про результати розгляду заяви Позивача від 04.12.2017 р. про поновлення цього договору на наступний рік, суд зазначає про безпідставність посилання Позивача на не дотримання форми довіреності.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Стаття 244 ЦК України встановлює, що представництво, яке ґрунтується на договорі або на акті органу юридичної особи, може здійснюватись на підставі видачі особою, яку представляють, представникові або безпосередньо третій особі, з якою укладається правочин, довіреності.

Проаналізувавши зміст та форму Довіреності № 07/077-17 від 07.06.2017 р., виданої ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» начальнику відділу з укладення договорів про постачання електроенергії Бєлугіну І.О., суд зазначає, що вона відповідає вимогам ст. 237, 244 ЦК України, оскільки видана від імені товариства та підписана його керівником, що спростовує доводи Позивача про передачу повноважень між посадовими особами товариства чи передоручення.

Підписавши заяву про припинення договору про постачання електричної енергії №1802 від 04.11.2004 р. та відповідь про результати розгляду заяви Позивача від 04.12.2017 р. про поновлення цього договору на наступний рік, начальник відділу з укладення договорів про постачання електроенергії Бєлугін І.О. діяв в межах повноважень, наданих йому ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» на підставі Довіреності №07/077-17 від 07.06.2017 р.

Отже, безпідставними є посилання Позивача на продовження строку дії договору, а також відсутність результатів розгляду заяви від 04.12.2017 р. про поновлення цього договору на наступний рік, в зв'язку з тією обставиною, що заяву про припинення його дії та лист №27/16-070868 від 08.12.2017 р. підписано неповноважною особою,

Також, суд зазначає, що припинення договору, внаслідок спливу строку його дії, не потребує укладення додаткової угоди та, враховуючи зміст ч. 7 ст. 180 ГК України, ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України, зумовлює припинення господарських зобов'язань. При припиненні дії договору не припиняються зобов'язання які залишились не виконаними. Доказів наявності між сторонами невиконаних зобов'язань Позивачем суду не надано. Зазначене спростовує твердження Позивача, що припинення договору не припиняє існування зобов'язань сторін, які є публічними.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Враховуючи положення ч. 4 ст. 238 ГПК України, зміст п.58 рішення у справі Серявін та ін. проти України щодо тлумачення належного обґрунтування рішення, інші доводи Позивача судом до уваги не беруться, як явно необґрунтовані та такі, що не відносяться до предмету спору.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки Позивачем, хоча і дотримано законодавчо передбачений порядок внесення змін до договору, не доведено обставин, які є підставою для внесення змін до договору за рішенням суду та зумовили звернення до суду за захистом порушеного права шляхом внесення змін до договору про постачання електричної енергії.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Пархоменка Павла Костянтиновича - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.03.2018 р.

Суддя Т.А. Остапенко