РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2018Справа № 910/19414/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська експертна компанія «Сова»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз»

про стягнення 361270,31 грн.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про стягнення заборгованості за надані послуги за Договором про надання оціночних послуг від 01.10.2014 в розмірі 361270,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідно до узгоджених сторонами цін, своєчасно та в повному обсязі не оплачені надані позивачем послуги у період починаючи з лютого 2017 року, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 352344,60 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, на вказану заборгованість, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем обумовлених договором платежів, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 10570,34 грн., інфляційні втрати в сумі 1577,44 грн. та пеню в розмірі 7348,27 грн., які позивач просить стягнути.

В ході розгляду справи, 19.01.2017 позивачем подано заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 361270,31 грн. з яких 352344,60 грн. основного боргу, 10570,34 грн. трьох відсотків річних, 1577,44 грн. інфляційних втрат та 7348,27 грн. пені., яка утворилась за відповідачем внаслідок невиконання останнім умов укладеного між сторонами Договору про надання оціночних послуг №1/01/2014 від 01.01.2017.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що договірні відносини, які виникли між сторонами на підставі Договору про надання оціночних послуг від 01.10.2014 були припинені за взаємною згодою сторін без будь-яких зауважень. В той же час, 01.01.2017 між сторонами було укладено Договір про надання оціночних послуг №1/01/2014, за яким наразі у відповідача і рахується заборгованість.

Відповідно до ч.3 ст.46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, подальший розгляд справи слід здійснювати за вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання оціночних послуг №1/01/2014 від 01.01.2017.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з тим, до початку розгляду справи, позивачем через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подано клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, в якому останній, зокрема, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.01.2017 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» (виконавець) укладено Договір №1/01/2014 про надання оціночних послуг, предметом якого є організація та проведення виконавцем за заявою замовника автотоварознавчих досліджень з метою визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних власникам дорожніх транспортних засобів, у разі пошкодження ТЗ, визначення ринкової вартості майна, визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених ТЗ, надання послуг та виконання робіт по організації та проведенню автотоварознавчих досліджень; надання виконавцем за заявою замовника письмових консультацій по транспортно-трасологічним дослідженням з метою надання послуг та виконання робіт, по організації та проведенню транспортно-трасологічних досліджень; проведення автотоварознавчих досліджень та надання письмових консультацій по транспортно-трасологічним дослідженням з дотриманням вимог замовника, зазначених у письмовій заві, а також відповідних діючих нормативних актів діючого законодавства України у сфері проведення оціночної діяльності; організація та проведення виконавцем за запитом замовника послуг по оцінці майна з метою визначення грошової вартості матеріального збитку, заподіяного майну, визначення ринкової вартості майна (п.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, виконавець надає замовнику послуги та виконує роботи, зазначені у ст.1 цього договору на підставі письмової заяви замовника.

Згідно з п.3.1 Договору, для оплати виконаних робіт виконавець направляє замовнику акт виконаних робіт (послуг) із зазначенням переліку послуг наданих замовнику у двох примірниках; рахунок-фактуру на оплату наданих послуг.

Пунктом 3.2.1 Договору визначено, що замовник протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання цих документів поставити на Акті виконаних робіт (послуг) підпис уповноваженої особи і відтиск своєї печатки та переслати виконавцю за допомогою засобів факсимільного зв'язку.

За умовами п.3.2.2 Договору, замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту виконання п.3.2.1 даного договору, сплатити рахунок виконавця на оплату наданих послуг.

Згідно з п.4.1 Договору, замовник зобов'язаний оплатити послуги, надані виконавцем у рамках цього договору ц обсягах та у строки, зазначені у цьому договорі.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов даного договору у частині, яка стосується кожної з них, згідно чинного законодавства України.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, передбачених п.3.2.2 цього договору замовник несе відповідальність шляхом сплати на користь виконавця пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла протягом періоду прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.6.3 Договору).

Відповідно до п.8.1 Договору, цей договір укладається без обмеження строку дії.

Договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами (п.8.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, надав відповідачеві обумовлені договором послуги за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року352334,60 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Рахунками на оплату за вказаний період. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, у останнього утворилася заборгованість в сумі 352344,60 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із претензією від 18.10.2017 в якій просив відповідача підписати ати виконаних робіт за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року та сплатити існуючу перед позивачем заборгованість в розмірі 352344,60 грн. Докази направлення відповідачу вказаної претензії наявні в матеріалах справи. Проте відповідачем не вчинено жодних дії для погашення існуючої перед позивачем заборгованості.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 352344,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 10570,34 грн. трьох відсотків річних, 1577,44 грн. інфляційних втрат та 7348,27 грн. пені за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Умовами п.6.3 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, передбачених п.3.2.2 цього договору замовник несе відповідальність шляхом сплати на користь виконавця пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла протягом періоду прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

В той же час, за умовами п.3.1 Договору сторони погодили, що для оплати виконаних робіт виконавець направляє замовнику акт виконаних робіт (послуг) та рахунок на оплату послуг.

З пункту 3.2 Договору вбачається, що замовник повинен протягом 2 днів підписати отримані акти та протягом 10 днів з моменту підписання актів оплатити рахунок виконавця.

Проте, як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Рахунків на оплату наданих послуг за спірний період.

В той же час, представник позивача в судових засіданнях надав пояснення з цього приводу, зазначивши, що акти надання послуг та рахунки передавались відповідачеві через уповноваженого представника. Проте такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що наявні у матеріалах справи спірні акти та рахунки не місять підпису уповноваженої особи відповідача про одержання зазначених документів за спірний період.

На підставі викладеного, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення відповідачеві Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Рахунків на оплату наданих послуг суд приходить до висновку, що прострочення виконання зобов'язання у відповідача розпочалось з моменту пред'явлення до відповідача вимоги від 18.10.2017.

Відтак, оскільки з наданого позивачем розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені вбачається, що останнім визначено періоди нарахувань по вересень 2017 року включно, тобто до моменту пред'явлення до відповідача вимоги, суд приходить до висновку, щодо необґрунтованості позивачем вимог у цій частина, а відтак заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 10570,34 грн. трьох відсотків річних, 1577,44 грн. інфляційних втрат та 7348,27 грн. пені за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129 ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (01030, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 6; ідентифікаційний код 33552636) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська експертна компанія "Сова" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 14, оф. 56; ідентифікаційний код 36998073) 352344 (триста п'ятдесят дві тисячі триста сорок чотири) грн. 60 коп. заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5285 (п'ять тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 16 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.03.2018

Суддя Я.В. Маринченко