РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Справа № 902/1019/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Калинівської міської ради від 15.01.2018р. на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 19.12.17р. суддею Нешик О.С. о 11:39год, у м.Вінниця, повний текст складено 28.12.17р. у справі № 902/1019/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод"

до відповідача ОСОБА_3 міської ради

про стягнення 28000 грн. шкоди

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Барський машинобудівний завод" звернулось до господарського суду Вінницької області із позовом про стягнення з Калинівської міської ради 28000грн. шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування, факт вчинення якої встановлений судовими рішеннями. Сума заявленої позивачем шкоди обґрунтована збитками у вигляді понесених додаткових витрат на зберігання обєкта незавершеного будівництва в розмірі 28000,00грн. згідно договору зберігання №7 від 01.02.2014р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у справі №902/1019/17 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.01.2018р.) повністю задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" до Калинівської міської ради; стягнуто з відповідача на користь позивача 28000 грн. шкоди; 1 600грн. - відшкодування судових витрат на судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в силу частини 4 статті 75 ГПК України, не потребують доказування преюдиційні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, предметом спору у справі №902/634/16 за позовом ОСОБА_4 "Барський машинобудівний завод" до Калинівської міської ради було стягнення збитків за період з вересня 2015 року по червень 2016 року; предметом спору у справі №902/390/17 - було стягнення збитків за період з липня 2016 року по червень 2016 року. Предметом спору у справі № 902/1019/17 є стягнення з відповідача збитків в сумі 28 000грн. за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року, тобто з тих самих підстав, що і у справах № 902/634/16, № 902/390/17 але за інший період. При цьому, судом враховано, що понесені витрати на зберігання предмету підряду (обєкту будівництва) відповідно до договору зберігання №7 від 01.02.2014р., із внесенням до нього відповідних змін згідно додаткових угод №1, №2 та №3., підтверджуються копіями актів прийому-передачі наданих послуг, платіжними дорученнями та угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Калинівська міська рада, звернулася до суду з апеляційною скаргою від 15.01.2018р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у справі №902/1019/17 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2400грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, скаржник вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що між позивачем та відповідачем існують договірні обов'язки з виконання договору будівельного підряду №25 від 22.07.2013р. зі змінами. Договір укладено відповідно до Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, від 01.08.2005р. №668. Предметом договору є лише будівництво, а не консервація об'єкта будівництва. Для того, щоб законсервувати об'єкт будівництва необхідно укласти новий (додатковий) договір (угоду), або змінити договір підряду №25. Визнання правовідносин з консервації об'єкта будівництва господарськими, зокрема, такими, що мають змінити укладений договір будівельного підряду випливає зі змісту ч .6 ст. 879 ЦК України. Будь-яких інших договірних обов'язків стосовно об'єкта будівництва між сторонами не існує. Будь-яких вимог закону, що покладають певні обов'язки на відповідача, стосовно відшкодування збитків згідно позовних вимог немає. Положення про порядок консервації та розконсервації об'єктів будівництва обов'язку від 21.10.2005р. №2 не може покладати обов'язок на позивача щодо прийняття рішення про консервацію об'єкта будівництва, так як воно немає сили закону. Ухилення відповідача від укладення додаткової угоди про консервацію обєкта будівництва не може бути підставою для стягнення збитків.

Щодо обґрунтування позову в частині стягнення вартості робіт (послуг) по зберіганню будівельного майданчика та майна в сумі 28000грн. апелянт зазначає, що згідно п. 71 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві від 01.08.2005 №668, підрядник забезпечує охорону (огородження, освітлення тощо) будівельного майданчика (фронту робіт), можливість доступу до нього замовника, інших підрядників, субпідрядників, залучених до виконання робіт згідно з умовами договору підряду, до прийняття закінчених робіт (об'єкта будівництва) замовником, якщо інше не передбачено договором підряду. Обов'язок підрядника по забезпеченню охорони будівельного майданчика визначений також і п. 6.1.5 договору підряду. Витрати на оплату послуг, зокрема, щодо сторожової охорони віднесено до загальновиробничих витрат. Віднесення оплати послуг, наданих сторонніми організаціями, з протипожежної та сторожової охорони в установленому законодавством порядку до загальновиробничих витрат будівельної організації передбачено також п. 12 гл. 2 Додатку 2 до Методичних рекомендацій з формування собівартості будівельно-монтажних робіт від 31.12.2010 №573. Так, відповідно до п. 6.1.5 договору підряду №25 підрядник зобов'язується забезпечувати на будівельному майданчику вжиття необхідних заходів по техніці безпеки, пожежної безпеки та охорони будівельного майданчика. Крім того, скаржник зазначає про постанову ВГСУ від 18.11.2015р. у справі №902/1518/14 щодо відсутності підстав для стягнення понесених позивачем витрат на охорону обєкта будівництва.

Щодо природи правовідносин з консервації об'єкта будівництва, скаржник враховуючи положення ч. 2 ст. 23 ГК України щодо відносин органів місцевого самоврядування з суб'єктами господарювання, статей 875, 877 ЦК України щодо договору будівельного підряду, зазначає, що між сторонами даного спору укладено договір підряду №25 від 22.07.2013р., який на час розгляду цієї справи судом є чинний, згідно якого, зобов'язання про консервацію об'єкта будівництва "Сміттєсортувальна станція на території полігону побутових відходів за межами м. Калинівка, Вінницької області (поблизу автодороги "Стара Гута-Калинівка-Турбів" відсутні. Однак, суд може прийняти рішення, у випадку звернення з відповідною позовною вимогою, про зобов'язання відповідача укласти з позивачем додаткову угоду про консервацію об'єкта будівництва або окремий договір, який змінить характер правовідносин між ними. Положення про порядок консервації та розконсервації об'єктів будівництва від 21.10.2005р. №2 на яке посилається позивач, не зобов'язує міську раду як замовника прийняти рішення про консервацію об'єкта будівництва. Про це прямо вказано у абз. 3 п. 1.1 цього Положення. Апелянт заперечує про ти того, що для того, щоб провести консервацію об'єкта будівництва необхідно рішення міської ради як замовника будівництва.

Щодо аргументів позивача, викладених у позовній заяві, з якими погодився суд першої інстанції, що Калинівська міська рада допустила протиправну бездіяльність як суб'єкт владних повноважень, і як суб'єкт господарювання, у зв'язку з чим позивач звертається до суду, апелянт зазначає наступне. Так, постановою Барського районного суду від 18.12.2015р. у справі №125/1838/15 визнано протиправність виконавчого комітету Калинівської міської ради щодо неприйняття рішення про консервацію згаданого об'єкта будівництва та зобов'язано розглянути питання щодо консервації та розконсервації об'єкта будівництва в порядку та у спосіб, передбачений Положенням про порядок консервації та розконсервації об'єкта будівництва від 21.10.2005р. №2, та прийняти належне у відповідності до чинного законодавства рішення. Вказана постанова суду залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016р. Проте апелянт зауважує, що вказані рішення судів стосуються не Калинівської міської ради як замовника будівництва, а виконавчого комітету Калинівської міської ради, а також не зобов'язують прийняти рішення про консервацію, а лише зобов'язують розглянути питання щодо консервації. По договору підряду замовником є Калинівська міська рада, відповідно як і раніше, і на даний час фінансування здійснювалось і повинно здійснюватись самим Замовником. У звязку із змінами щодо фінансування місцевих бюджетів згідно Бюджетного кодексу України, з 01.01.2015р. екологічний податок, не міг бути розподілений на фінансування будівництва сміттєсортувальної станції без відповідно рішення сесії Вінницької обласної ради. Тому факт не направлення міською радою запиту на фінансування будівництва сміттєсортувальної станції у 2015 році до Департаменту регіонального економічного розвитку Вінницької ОДА не має значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини підтверджуються листом останньої від 17.09.2015р. №01.01-49/6285 та листом Департаменту від 14.08.2015 № 2104/21. Таким чином, нічим не доведено, що міська рада ухиляється від фінансування будівництва сміттєсортувальної станції, а, відтак, не може бути визначеною дата 10.08.2015р., як початок порушення прав позивача через неприйняття рішення про консервацію. Крім того, не відповідає закону посилання позивача на ч. 3 ст. 35 ГПК України при визнанні факту протиправної бездіяльності міської ради встановленим та таким, що не потребує доведення через набрання чинності судового рішення стосовно виконавчого комітету міської ради. Також не відповідає закону обґрунтування позивачем розміру матеріальних збитків. Оплата охорони об'єкта будівництва може здійснюватися за рахунок замовника у випадку консервації об'єкта, про що складається відповідний акт, а в даному випадку об'єкт не був законсервований. Позивач, мотивуючи понесені ним збитки, необґрунтовано стверджує, що спірні правовідносини мають позадоговірний характер, та одночасно необґрунтовано вдається до підміни понять договору будівельного підряду, при якому склалися правовідносини між замовником та підрядником, поняттям договору зберігання, при якому складаються правовідносини між поклажодавцем та зберігачем. Разом з тим, апелянт зазначає, що 24.05.2017р. розпорядженням міського голови №54 було створено комісію по прийому-передачі обладнання незавершеного об'єкта будівництва, яка 26.05.2017р встановила відсутність значної кількості компонентів обладнання сміттєсортувальної станції. За результатами обстеження, складено відповідний акт прийому-передачі обладнання, в якому зазначено виявлені під час огляду станції недоліки. Відповідно уповноважений представник ОСОБА_4 "Барський машинобудівний завод" звернувся із заявою про вчинення невідомими особами крадіжки комплектуючих матеріалів зазначеної сміттєсортувальної станції до Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області. За результатами досудового розслідування кримінального провадження, обвинувальний акт для розгляду по суті направлено до Калинівського районного суду. Дане кримінальне провадження 21.12.2017р. розглянуто районним судом та по ньому винесено обвинувальний вирок. При цьому, скаржник звертає увагу суду на договір зберігання №7 від 01.02.2014, який укладено позивачем з ФОП ОСОБА_5 (зберігач), зокрема, на розділ 4 "ОСОБА_4 та обовязки зберігача" та розділ 6 "Відповідальність сторін", зокрема, пункт 6.2, щодо відповідальності зберігача за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. Таким чином, апелянт зазначає, що зберігачем допущено неналежне виконання та порушення умов зберігання майна, визначених змістом договору, що також підтверджується рішенням Калинівського районного суду у кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для відшкодування Калинівською міською радою позивачу понесених витрат на зберігання предмету підряду (об'єкту будівництва). Вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Рішення суду прийнято не у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинами справи. Оскаржуване рішення суду щодо стягнення з відповідача збитків завданих у зв'язку із забезпеченням об'єкта будівництва охороною на суму 28 000грн. не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, є незаконним та необґрунтованим.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду 05.02.2018р. у даній справі (колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Миханюк М.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Калинівської міської ради від 15.01.2018р. на рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.02.2018р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018р. розгляд апеляційної скарги у даній справі відкладено на 21.03.2018р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.03.2018р. апеляційну скаргу Калинівської міської ради від 15.01.2018р. на рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у справі №902/1019/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І., суддя Крейбух О.Г. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018р.).

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Барський машинобудівний завод" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у справі №902/1019/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Калинівської міської ради - без задоволення, з підстав викладених у відзиві.

21.03.2018р. на адресу апеляційного суду від позивача ОСОБА_4 "Барський машинобудівний завод" на виконання ухвали суду від 28.02.2018р. надійшли пояснення від 20.03.2018р., у яких позивач зазначає наступне.

Щодо здійснення розрахунків шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи положення цивільного та господарського кодексів щодо припинення зобов'язання у звязку із зарахуваннями зустрічних однорідних вимог (стаття 601 ЦК, ч. 1 ст. 202, ч. 3,5 ГК), статтю 6 ЦК України щодо актів цивільного законодавства та договорів, презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК) позивач зазначає, що правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. При цьому, ЗУ "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо можливості проведення зарахування зустрічних вимог на стадії виконання судового рішення. Крім того, припинення зобов'язань щодо оплати свідчить про виконання договірних зобов'язань.

Так, згідно договору зберігання майна на будівельному майданчику №7 від 01.02.2014р. укладеного між поклажодавцем - позивачем та зберігачем - ФОП ОСОБА_6 як поклажодавцем (зі змінами), вартість послуг по зберіганню майна становить 4000грн. на місяць, оплата здійснюється щомісячно після підписання акту приймання надання послуг не пізніше 20-го числа наступного місяця. Таким чином, згідно договору, за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року виникли зобов'язання з оплати наданих послуг в сумі 4 000грн. х 7 = 28000грн., за яким ОСОБА_4 "Барський машинобудівний завод" є боржником, а ФОП ОСОБА_6- кредитором; і станом на 09.11.2017р. строк вказаних вимог настав.

Згідно даних бухгалтерського обліку ОСОБА_4 "Барський машзавод", зокрема, оборотно-сальдової відомості рахунку 3851 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року (картки рахунку) по контрагентах ФОП ОСОБА_6 в розрізі договору зберігання майна від 01.02.2014р., з врахуванням початкового сальдо в сумі 4026,57грн., поточних зобов'язань та здійснених розрахунків, станом на 18.10.2017р. за ОСОБА_4 "Барський машзавод" рахувалась заборгованість (кредитове сальдо) перед ФОП ОСОБА_6 в сумі 17973,43грн. В свою чергу, згідно актів від 26.05.2017р. та № 3/000000128 від 13.07.2017р. у ФОП ОСОБА_6 виникли зобов'язання перед ОСОБА_4 "Барський машзавод" з компенсації матеріальних збитків (відшкодування шкоди) в сумі 105985,80грн. Факт наявності вказаних зобов'язань в розмірі 85985,80грн. підтверджується також рішенням господарського суду Вінницької області від 04.09.2017р. у справі №902/607/17, яке набрало законної сили 22.09.2017р. Зазначені обставини підтверджуються, серед іншого, даними бухгалтерського обліку позивача, зокрема, оборотно-сальдовою відомістю рахунку 6851 за 2017 рік (картки рахунку) по контрагентах ФОП ОСОБА_6, згідно якої вказана заборгованість обліковувалась з 13.07.2017р. (18.07.2017р. була зменшена на суму часткової сплати в розмірі 20000грн.).

Таким чином, станом на 09.11.2017р. між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 "Барський машзавод" існували зустрічні грошові зобов'язання, строк яких, на вказану дату настав: ОСОБА_4 "Барський машзавод" був боржником перед ФОП ОСОБА_6 з виконання грошових зобов'язань на суму 17973,43грн., а ФОП ОСОБА_6 був боржником перед ОСОБА_4 "Барський машзавод" з виконання грошових зобов'язань на суму 85985,80грн.

Враховуючи викладені обставини та норми цивільного законодавства, ОСОБА_4 "Барський машзавод" та ФОП ОСОБА_6 09.11.2017р. було вчинено правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, укладенням якого, позивач виконав свої грошові зобов'язання з оплати послуг зберігання майна згідно договору №7 від 01.02.2014р. в сумі 17973,43грн. Позивач зазначає, що вказаний правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог було враховано під час виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Вінницької області від 22.09.2017р. №902/607/17.

Стосовно строків понесення позивачем витрат в сумі 28000грн. у поясненнях зазначається, що твердження у позовній заяві про те, що витрати в сумі 28000 грн. були понесені в період з квітня по жовтень 2017 року, відповідає дійсності, оскільки саме в цей час відбулось збільшення зобов'язань позивача на вказану суму, а власне виконання (зменшення активів) могло відбутись і за межами вказаного періоду, що, однак, не суперечить чинному законодавству України.

Щодо сплати грошових коштів як суми передплати за договором від 01.02.2014р. (згідно платіжних доручень №№7365, 129, 517, 772, 1079, 1425, 1832, 2119) та підстав здійснення такої попередньої оплати позивач зазначає.

Так, згідно договору зберігання майна на будівельному майданчику №7 від 01.02.2014р. ( зі змінами), вартість послуг по зберіганню майна становить 4000 грн. на місяць, оплата здійснюється щомісячно після підписання акту приймання надання послуг не пізніше 20-го числа наступного місяця; строк дії договору - до 31.12.2017р.

Позивачем на виконання вказаних умов договору впродовж грудня 2016 року та 2017 року було сплачено грошові кошти: у грудні 2016 року 4000 грн., у січні 2000 грн., лютому 6000 грн., березні 4000 грн., квітні 2000 грн., травні 4000 грн. Таким чином, з врахуванням позитивного сальдо на початок 2017 року в сумі 4026,57грн., наявність якого підтверджується згаданими вище доказами, позивачем в період з грудня 2016 по травень 2017 року здійснювалась оплата послуг за договором зберігання в сумі та строках, визначених договором зберігання майна, з урахуванням внесених змін.

Крім того, позивач зазначає, що згідно ч. 5 ст. 193 ГК України зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Таким чином, позивач загалом не був позбавленим права виконувати грошові зобов'язання з оплати послуг достроково.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги міська рада зазначає неналежне виконання своїх обов'язків зберігачем за договором зберігання об'єкта будівництва, внаслідок чого відсутні підстави для сплати коштів за зберігання об'єкту в сумі 28000 грн. Поряд з цим, наслідки втрати (нестачі) або пошкодження речі визначені ст. 950 ЦК України. Так, згідно вказаної норми, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Таким чином, з врахуванням змісту ст. 951 ЦК України, неналежне виконання своїх обов'язків зберігачем за договором зберігання об'єкта будівництва сміттєсортувальної станції є підставою для відшкодуванню зберігачем завданих збитків, але не звільняє поклажодавця від обов'язку здійснювати витрати на надані зберігачем послуги.

Крім того, позивач зазначає, що як вбачається з останнього за датою складання акту обстеження об'єкта будівництва - Сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів від 26.10.2017р., представниками Калинівської міської ради виявлені певні недоліки. Отже, станом вказану дату обладнання Сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів було доукомплектовано. Враховуючи наведене, позивач зазначає, що оскаржуване рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у справі №902/1019/17 є законним та обґрунтованим.

В підтвердження наведених у поясненнях обставин позивачем долучено письмові докази та паперові копії електронних доказів, посвідчені у встановленому порядку.

В судовому засіданні 21.03.2018р. представники відповідача (апелянта) та позивача підтримали свої доводи викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу/поясненнях, відповідно, і надали пояснення в обґрунтування своїх позицій.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 19.12.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. у справі №902/634/16 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" до Калинівської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Управління державної казначейської служби у Калинівському районі Вінницької області про стягнення збитків в сумі 57000,00грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. у справі №902/634/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. у справі № 902/634/16 задоволено. Рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/634/16 скасовано; прийнято нове рішення; позов задоволено. Стягнуто з Калинівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" збитки в розмірі 57000,00 грн. У задоволенні позову до Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області відмовлено; стягнуто з Калинівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" 1378,00грн. витрат на судовий збір за подання позовної заяви та 1515,80грн. витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги (а.с. 107-115, т.І).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2017р. у справі №902/634/16. вказана постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. залишена без змін (а.с. 116-120, т.І).

Зокрема, постановою апеляційної інстанції встановлено, що:

"02.07.2013 між Калинівською міською радою (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Барський машинобудівний завод" (підрядник) було укладено договір підряду № 25 (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати якісно і своєчасно роботи по будівництву сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка, Вінницька область (поблизу дороги "Стара Гута-Калинівка-Турбів") та провести пусконалагоджувальні роботи відповідно до умов договору, проектно-кошторисної документації та документації конкурсних торгів, а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх (п. 1.1 Договору) /а.с.26-31, т.1/.

Як вбачається із матеріалів справи, будівництво обєкту, що є предмету договору підряду не завершено. При цьому в договір підряду його сторонами неодноразово вносились зміни щодо строків фінансування та виконання підрядних робіт. 03 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Барський машинобудівний завод" звернулося до Калинівської міської ради з листом №1123 від 03.07.2015 року про прийняття рішення про консервацію обєкта незавершеного будівництва /а.с.22-23, т.1/.

Відповідно до інформації, наявної у листі Департаменту регіонального економічного розвитку Вінницької обласної державної адміністрації від 26.03.2015 року №742/2-1, Калинівською міською радою не подавався запит на фінансування будівництва сміттєсортувальної станції на території полігону побутових відходів у 2015 році /а.с.21, т.1/.

Крім того, листом Департаменту регіонального економічного розвитку Вінницької обласної державної адміністрації від 14.08.2015 року №2104/21 позивачу повідомлено, що рішення про консервацію сміттєсортувальної станції має приймати замовник Калинівська міська рада. Станом на 14.05.2015 року Калинівська міська рада не надавала пропозицій щодо консервації /а.с.25, т.1/.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивачем за період з вересня 2015 року по червень 2016 року здійснено витрати на зберігання предмету підряду (обєкту будівництва) відповідно до договору зберігання №7 від 01.02.2014 року, укладеного між ПАТ "Барський машинобудівний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, із внесенням до нього відповідних змін згідно додаткових угод №1 та №2 /а.с.43-47, т.1/. При цьому факт надання послуг, їх оплата та вартість в сумі 57000,00грн. підтверджуються актами прийому-передачі наданих послуг та відповідними платіжними дорученнями /а.с.49-81, т.1/. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 77 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 18.12.2015 року у справі №125/1838/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Калинівської міської ради щодо не прийняття рішення про консервацію обєкта будівництва сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області, а також зобовязано виконавчий комітет Калинівської міської ради на своєму засіданні розглянути питання щодо консервації обєкта будівництва сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області в порядку та у спосіб, передбачений Положенням про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 21.10.2005р. №2, та прийняти належне у відповідності до чинного законодавства рішення /а.с.32-42, т.1/.

В ході розгляду справи №125/1838/15-а судом, зокрема, встановлено:

"За змістом п. 1.1 "Положення про порядок консервації та розконсервації об'єктів будівництва" затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 21.10.2005 року № 2 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2005 р. за N 1582/11862, це Положення визначає порядок та умови проведення консервації та розконсервації об'єктів та будов (далі - об'єкт (будова) з нового будівництва, реконструкції та технічного переоснащення діючих підприємств, капітального ремонту будівель і споруд виробничого та невиробничого призначення (далі - будівництво).

Консервації підлягають об'єкти (будови), будівництво та введення в дію яких не забезпечене фінансуванням або технічний рівень яких не відповідає сучасним вимогам.

Положення є обов'язковим для використання під час проведення консервації та розконсервації об'єктів (будов), будівництво яких здійснюється із залученням державних і змішаних інвестицій, та має рекомендаційний характер для об'єктів (будов), будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування.

Згідно з п.2.1 Положення, рішення про консервацію об'єкта (будови) приймаються органами виконавчої влади - головними розпорядниками бюджетних коштів, за поданням відповідних органів виконавчої влади - розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, та суб'єктами господарської діяльності - замовниками (забудовниками) будівництва, які приймали рішення про будівництво об'єкта (будови), що консервується.

В силу п. 2.2 Положення, органи виконавчої влади, суб'єкти господарської діяльності, зазначені в пункті 2.1, які прийняли рішення про консервацію об'єкта (будови), видають наказ або інший розпорядчий документ (далі - розпорядчий документ) про консервацію об'єкта (будови).

Разом з тим, питання щодо консервації об'єкта будівництва не регулюється договірними відносинами сторін, а має вирішуватись виключно та односторонньо розпорядником бюджетних коштів за наявності чітко визначених обставин: відсутність фінансування або невідповідність технічного рівня будови сучасним вимогам. При цьому, за наявності вказаних обставин, розпорядник бюджетних коштів видає розпорядчий акт. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо консервації об'єкта будівництва відноситься до повноважень виконавчого комітету Калинівської міської ради як суб'єкта владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що протиправність бездіяльності виконавчого комітету Калинівської міської ради є доведеною, оскільки позивач внаслідок відсутності фінансування постійно несе витрати на утримання та охорону будівельного майданчику, та не може спрогнозувати своєї фінансово-господарської діяльності з огляду на невизначеність довкола ситуації з відсутністю фінансування з боку відповідача, що є прямим порушенням принципу юридичної визначеності".

Колегія суддів зазначає, що дане рішення суду в межах виконавчого провадження №50868927 не було виконано, про що свідчить постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2016 року /а.с.133, т.1/.

Разом із тим в матеріалах справи наявна ухвала Барського районного суду Вінницької області у справі №125/1838/15-а від 30.08.2016 р., якою визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради №115 від 20 квітня 2016 року Про виконання постанови Барського районного суду Вінницької області від 18.12.2015р. у справі №125/1838/15-а /а.с.192-196, т.1/. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 125/1838/15-а /а.с. 63, т.2/.

Вказаними судовими рішеннями, зокрема, встановлено:

"Відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а згідно ст.11 даного нормативного акту виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. З огляду на викладене вирішення питання щодо консервації об'єкта будівництва відноситься до повноважень виконавчого комітету Калинівської міської ради як суб'єкта владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції. Дане твердження було визначене і у рішенні Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року справа № 125/1838/15-а. З огляду на викладене суд вважає, що виконавчий комітет Калинівської міської ради під час прийняття рішення № 115 від 20 квітня 2016 року допустив порушення діючого законодавства і фактично не виконав постанову Барського районного суду від 18 грудня 2015 року у справі № 125/1838/15".

Окрім того, ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 09.09.2016 р. у справі № 125/1838/15, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016р. /а.с. 57-61, 64, т.2/, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Калинівської міської ради № 168 від 18.05.16 "Про виконання виконавчого листа Вінницького апеляційного адміністративного суду по справі № 125/1838/15-а, виданого 11.04.2016 р."

Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено:

"Як визначено абз. 3 пп. 1.1 Положення, дане Положення є обов'язковим для використання під час проведення консервації та розконсервації об'єктів (будов), будівництво яких здійснюється із залученням державних і змішаних інвестицій (коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, власні та позичкові кошти державних підприємств, установ та організацій).

Відповідно до абз. 2 п. 1.1 Положення консервації підлягають об'єкти (будови), будівництво та введення в дію яких не забезпечене фінансуванням або технічний рівень яких не відповідає сучасним вимогам.

Таким чином, нормативними підставами для прийняття рішення про консервацію є: 3) не забезпечення фінансування об'єкта будівництва; 4) невідповідність технічного рівня об'єкта сучасним вимогам.

Отже, у випадку наявності однієї з вказаних підстав відповідний суб'єкт владних повноважень зобов'язаний прийняти рішення про консервацію.

Варто зазначити, що жодних інших умов, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про консервацію об'єкта будівництва, Положення не містить.

Під час розгляду справи №125/1838/15-а в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що Калинівською міською радою не забезпечено фінансування об'єкта будівництва - "Сміттєсортувальна станція на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області (поблизу автодороги Стара Гута - Калинівка - Турбів)".

Таким чином, Калинівська міська рада в особі її виконавчого органу - виконавчого комітету Калинівської міської ради - була зобов'язана прийняти саме рішення про консервацію об'єкта будівництва - "Сміттєсортувальна станція на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області (поблизу автодороги Стара Гута - Калинівка - Турбів)".

Як вбачається зі змісту виконавчого листа Вінницького апеляційного адміністративного суду по справі № 125/1838/15-а, виданого 11.04.2016 року, виконавчий комітет Калинівської міської ради зобов'язано розглянути питання щодо консервації об'єкта будівництва "Сміттєсортувальна станція на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області (поблизу автодороги Стара Гута - Калинівка - Турбів) в порядку та у спосіб, передбачений Положенням про порядок консервації та розконсервації об'єктів будівництва, затвердженого наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 21.10.2005 р. № 2, та прийняти належне у відповідності до чинного законодавства рішення.

Відповідно, прийняття рішення про відмову у консервації за наявності вказаних вище підстав свідчить про те, що згадане рішення прийняте не у відповідності до Порядку та чинного законодавства, що фактично свідчить про невиконання Відповідачем судових рішень" На підставі викладеного та враховуючи, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу місцевого самоврядування) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій посадової особи цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, колегія суддів дійшла висновку, що в бездіяльності Калинівської міської ради наявні всі необхідні елементи відповідальності за заподіяну шкоду.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини мають позадоговірний характер та врегульовані Положенням про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 21.10.2005 № 2.

Відповідно до розділу 3 "Обов'язки замовника будівництва під час консервації об'єкта (будови)" Положення про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва після прийняття рішення про консервацію об'єкта (будови) замовник будівництва зобов'язаний: у місячний термін за участю підрядника та проектної організації скласти: перелік робіт з проведення консервації об'єкта (будови); перелік робіт і заходів, необхідних для забезпечення збереження законсервованого об'єкта (будови) або його конструктивних елементів; у 2-місячний термін: оплатити підряднику у разі необхідності проведення консервації об'єкта (будови) з незалежних від сторін обставин за виконані до консервації обсяги будівельно-монтажних робіт та відшкодувати йому пов'язані з консервацією витрати, в тому числі витрати з перевезення матеріальних цінностей на інші об'єкти, якщо інше не передбачено договором підряду; скласти (або доручити складання проектній організації) та затвердити кошториси на проведення робіт з консервації об'єкта (будови) та витрат, необхідних для забезпечення збереження законсервованого об'єкта (будови) або його конструктивних елементів.

Крім того, згідно п. 4.8 Положення про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва, фінансування робіт та витрат, які забезпечують збереження законсервованого обєкта (будови), здійснюються замовником за рахунок коштів, виділених на зазначені цілі відповідно до наказу або іншого розпорядчого документа про консервацію об'єкта (будови).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що витрати в сумі 57000,00 грн. на зберігання обєкта будівництва сміттєсортувальної станції на території полігону твердих побутових відходів за межами м. Калинівка Вінницької області повинні здійснюватися Калинівською міською радою відповідно до п.п. "б" п. 3.1 та п. 4.8 Положення про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва, який затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 2 від 21.10.2005 р.

Таким чином, з Калинівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" підлягають стягненню збитки в розмірі 57000,00 грн." (а.с. 107-115, т. І).

Згідно частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зі змінами та доповненнями, розяснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина 1 статті 225 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦК України шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Так, для відшкодування шкоди за правилами статті 1173 ЦК України необхідно довести наступні факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Судом першої та апеляційної інстанції за результатами розгляду даного спору між сторонами встановлено, що предметом спору у справі №902/634/16 було стягнення з відповідача збитків за період з вересня 2015 року по червень 2016 року (а.с. 107-115, т.І).

Предметом спору у справі № 902/390/17 було стягнення з відповідача збитків за період з липня 2016 року по червень 2016 року (а.с. 121-129, т.І).

Так, предметом спору у даній справі №902/1019/17 є стягнення з відповідача збитків в сумі 28000грн. за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року, тобто з тих самих підстав, що і у справах № 902/634/16, № 902/390/17, проте за інший період.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року понесені витрати на зберігання предмету підряду (обєкту будівництва) згідно договору зберігання №7 від 01.02.2014 року, укладеного між ПАТ "Барський машинобудівний завод" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, із внесенням до нього відповідних змін згідно додаткових угод №1, №2 та №3.

Факт надання послуг, їх оплата та вартість в сумі 28000грн. підтверджуються копіями актів прийому-передачі наданих послуг, відповідних платіжних доручень та угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.79 - 98, т.І).

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вказаної суми завданої шкоди.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджено факт понесення позивачем витрат на зберігання предмету підряду (обєкту будівництва) згідно договору зберігання №7 від 01.02.2014р. на суму 28000грн. та відсутність оплати останньої з боку відповідача.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що були досліджені в ході судових засідань під час розгляду даного спору.

Враховуючи наведені обставини, норми чинного законодавства, наявні матеріалах справи докази, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 28000грн. шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 "Барський машинобудівний завод" є обґрунтованими, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Доводи, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції у даній справі, а навпаки, суперечать вже встановленим обставинам у справах №902/634/16, № 902/390/17. Твердження скаржника в апеляційній скарзі на відсутність підстав для прийняття об'єкта підряду, а також обладнання, яке підлягає установленню на такому об'єкті у зв'язку з тим, що мала місце крадіжка, судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставне та необґрунтоване. Положення про порядок консервації та розконсервації обєктів будівництва не звільняє замовника від обов'язку щодо проведення консервації об'єкта підряду, навіть, якщо є певні недоліки щодо виконаного обсягу будівельних робіт, чи обладнання (устаткування). У такому випадку в порядку п. 3.1 Положення складається відомість стану об'єкта, що підлягає консервації та відомість незмонтованих конструкцій, устаткування, матеріалів і змонтованого спеціального обладнання, що підлягає демонтажу тільки після прийняття об'єкта в експлуатацію, які залишаються на об'єкті та підлягають консервації.

Відповідач, відмовившись прийняти об'єкт підряду для консервації, тим самим сприяв збільшенню витрат на його зберігання підрядником.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими; спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Калинівської міської ради від 15.01.2018р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Калинівської міської ради від 15.01.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року у справі №902/1019/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1019/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "23" березня 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Крейбух О.Г.