КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2018 р. Справа№ 910/29343/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Отрюха Б.В.
Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 15.03.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 (повний текст складено 20.11.2017)
у справі №910/29343/15 (суддя Головіна К.І.)
за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод»
до Міністерства оборони України
про стягнення заборгованості в сумі 250 932,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» (далі, позивач або ДП «Львівський бронетанковий завод») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі, відповідач або МОУ) про стягнення заборгованості в сумі 250 932,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повноти та своєчасності оплати вартості наданих йому послуг за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/81 від 20.10.2014.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» заборгованість у сумі 250 932,00 грн., судовий збір у сумі 5 018,64 грн., витрати на сплату вартості експертизи у сумі 9 930,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що факт надання позивачем послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/81 від 20.10.2014 у розмірі 250 932,00 грн. підтверджується зібраними у справі доказами поясненнями представника позивача, актами наданих послуг, висновками замовника, а також висновком експерта, відтак у МОУ виник обов`язок по сплаті суми, стягнення якої є предметом спору в даній справі.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 у справі №910/29343/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:
- взяття бюджетних зобов`язань відповідачем за договором було можливе лише протягом бюджетного 2014 року, тобто до завершення строку дії договору (31.12.2014), у зв`язку з чим задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 250 932,00 грн. за рахунок видатків, виділених МОУ на 2017 рік, суперечить частині 4 статті 48 Бюджетного кодексу України;
- висновком судової економічної експертизи, проведеної у справі, не дана відповідь на питання щодо фактично наданих послуг з ремонту відповідачу згідно Договору;
- оскільки договір укладався МОУ, командири військових частин від імені МОУ не мали повноважень підписувати акти наданих послуг з ремонту.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Міністерства оборони України було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Гончаров С.А.
Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/29343/15, розгляд справи призначено на 22.02.2018.
У зв`язку із перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 №09.1-08/481/18 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 прийнято апеляційну скаргу Міністерства оборони України до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б. (доповідач у справі), судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 22.02.2018.
У судове засідання, призначене на 22.02.2018, представник позивача не з`явився.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 розгляд справи №910/29343/15 відкладено на 15.03.2018.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 15.03.2018, знову не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.
У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як підтверджується матеріалами справи, 20.10.2014 між Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» (виконавець) та Міністерством оборони України (замовник) був укладений Договір про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/81 (далі, Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору виконавець зобов`язаний у 2014 році надати послуги з ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) у військових частинах Збройних Сил України, які зазначені в специфікації надання послуг (додаток №1 до Договору), а замовник - через командирів військових частин, прийняти такі послуги, і оплатити їх.
Обсяг послуг встановлюється відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (додаток 1 до договору) (пункт 1.3. Договору).
Ціна договору становить 349 999,98 грн., в яку включена ціна відрядження виїзних бригад виконавця до міста надання послуг; ціна комплектуючих виконавця, які використані виконавцем у ході надання послуг, у разі відсутності комплектуючих у замовника; ціна ремонту окремих блоків, вузлів та агрегатів на підприємстві виконавця, у разі неможливості їх відновлення у місцях дислокації військових частини, та ціна їх транспортування, якщо транспортування здійснюється виконавцем (пункти 3.1., 3.2. Договору).
Згідно з пунктом 3.6. Договору замовник оплачує надані та прийняті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної ціни за надані послуги, яка відповідає обґрунтованим фактичним витратам, понесеним виконавцем (згідно даних бухгалтерського обліку) та прийнятих замовником з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.
Рівень договірної ціни на виконання послуг перевіряється Головним військовим представництвом замовника №4762 Міністерства оборони України (далі, 4762 ГВП МОУ) із складанням та наданням замовнику відповідного висновку щодо рівня договірної ціни на надані послуги. Виконавець повинен підготувати та направити на адресу 4762 ГВП МОУ підтвердження понесених ним фактичних витрат та надати останньому можливість доступу для огляду первинних та зведених документів бухгалтерського обліку виконавця в підтвердження понесених ним фактичних витрат та, у разі необхідності, їх копіювання. 4762 ГВП МОУ перевіряє їх обґрунтованість та за результатами своєї перевірки складає висновок щодо рівня фактичних витрат, який направляється замовнику. Висновок 4762 ГВП МОУ повинен бути наданий замовнику не пізніше 10 робочих днів від надання виконавцем документів підтверджуючих понесені ним фактичні витрати.
Підставою для перевірки 4762 ГВП МОУ щодо рівня договірної ціни є акти виконаних робіт з ремонтування та технічного обслуговування машин у військових частинах, які затверджені командирами військової частини.
Відповідно до пункту 4.1. Договору замовник проводить розрахунки з виконавцем шляхом оплати (поетапної, повної) за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту надання послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства оборони України.
Пунктом 5.1. Договору встановлений термін надання послуг до 20.12.2014.
Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 30.12.2014, а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строків договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору (пункти 10.1., 10.2. Договору).
Укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить у собі елементи договору підряду та договору про надання послуг
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань протягом 2014 року позивач надав відповідачу послуги, передбачені умовами Договору № 294/14/81 від 20.10.2014, на суму 250 932,00 грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг), які підписані уповноваженими представниками позивача та військових частин, яким ДП «Львівський бронетанковий завод» надавало послуги з ремонту військової техніки.
18.12.2014 ДП «Львівський бронетанковий завод» листом №2530 повідомив відповідача про проведені ним за договором роботи по ремонту бронетанкового озброєння і техніки у військових частинах, та із вказаним листом направило МОУ розрахунково-калькуляційні матеріали для надання висновку про рівень фактичних витрат.
На підставі отриманих розрахунково-калькуляційних матеріалів, РКМ Головне військове представництво МОУ №4762 перевірило та погодило позивачу фактичні витрати (договірну ціну) ремонту бронетанкової техніки у сумі 250 932,00 грн., що підтверджується відповідними висновками щодо рівня фактичних витрат №286 від 03.02.2015, №287 від 03.02.2015, №288 від 03.02.2015, №332 від 06.02.2015, №368 від 12.02.2015, №528 від 26.02.2015, №729 від 17.03.2015, №730 від 17.03.2015, №783 від 20.03.2015, №944 від 01.04.2015.
У подальшому, після отримання зазначених висновків, позивач листом №990 від 07.04.2015 направив відповідачу протокол погодження ціни, акти виконання робіт (надання послуг) та акти звіряння розрахунків, затверджені командирами військових частин, яким ДП «Львівський бронетанковий завод» надавало послуги з ремонту військової техніки. Відповідач вказані акти не підписав, водночас для усунення недоліків позивачу їх не повернув.
23.06.2015 позивач листом №1712 направив на адресу МОУ рахунок №76 від 19.06.2015 на оплату наданих ДП «Львівський бронетанковий завод» послуг на суму 250 932,00 грн. Вказаний рахунок був залишений МОУ без оплати.
У свою чергу, відповідач заперечив надання йому послуг у обсязі, заявленому ДП «Львівський бронетанковий завод», внаслідок чого відмовив позивачу в підписанні направлених на його адресу протоколу погодження договірної ціни, акту звіряння розрахунків та актів приймання наданих послуг.
Як вбачається із матеріалів справи, для вирішення питання щодо обсягів та вартості наданих позивачем послуг, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 у справі було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
За результатами проведеної експертизи надано висновок №9509 від 22.09.2017, відповідно до якого визначити згідно даних бухгалтерського обліку позивача обсяг виконаних або невиконаних робіт (наданих послуг) за договором №294/14/81 від 20.10.2014 експерту виявилось неможливим, оскільки в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 (контрагенти, закази) договір №294/14/81 від 20.10.2014 не обліковується.
Водночас, у вказаному висновку експертом зазначено, що відповідно до даних, відображених в бухгалтерському обліку ДП «Львівський бронетанковий завод» по рахунку №361 (розрахунки з вітчизняними покупцями) обліковується господарська операція щодо надання послуг Міністерству оборони України по Договору №294/14/81 від 20.10.2014 на суму 250 932,00 грн., а також наявність у МОУ заборгованості перед ДП «Львівський бронетанковий завод» з оплати послуг за вказаним договором на суму 250 932,00 грн. При цьому надходження платежів від МОУ за надані по Договору № 294/14/81 від 20.10.2014 послуги не обліковуються.
Вказаний вище висновок експерта, зроблений на підставі дослідження відображених в бухгалтерському обліку ДП «Львівський бронетанковий завод» даних, суд приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу в розумінні вищезазначених норм Господарського процесуального кодексу України, як такий, що узгоджується з фактичними обставинами, встановленими у справі, та іншими доказами у їх сукупності.
Так, у матеріалах справи містяться акти виконаних робіт (надання послуг), які були підписані з боку відповідача командирами військових частин без зауважень.
При цьому, згідно з пунктом 2.2. Договору контроль якості послуг організовується командирами військових частин та здійснюється посадовими особами військових частин, які відповідальні за організацію експлуатації та ремонту озброєння та військової техніки у військових частинах, на обліку у яких перебувають зазначені у специфікації вироби.
Крім того, як уже зазначалося вище, за змістом пункту 3.6. Договору підставою для перевірки 4762 ГВП МОУ щодо рівня договірної ціни є акти виконаних робіт з ремонтування та технічного обслуговування машин у військових частинах, які затверджені командирами військових частин.
Отже, сторони у Договорі погодили, що командири військових частин мають повноваження підписувати та затверджувати відповідні акти наданих послуг, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги МОУ у цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Зазначене співвідноситься також зі змістом пункту 1.1. Договору (Предмет договору), згідно якого Замовник, яким виступає МОУ, зобов`язаний прийняти і оплатити послуги через командирів військових частин.
Також, в матеріалах справи наявні висновки Головного представництва замовника (МОУ), якими відповідач частково підтвердив витрати, понесені виконавцем (позивачем).
Із урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про факт надання позивачем відповідачу послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/81 від 20.10.2014 на суму 250 932,00 грн. Дані обставини підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи поясненнями представника позивача, актами наданих послуг, висновками замовника, а також висновком експерта.
Відтак, у МОУ виник обов`язок зі сплаті коштів за отримані згідно Договору послуги на суму 250 932,00 грн.
Сплату вказаної суми заборгованості відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.
З огляду на встановлені обставини, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у сумі 250 932,00 грн.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи скаржника щодо неможливості оплати поставленого товару у визначений договором строк у зв`язку із закінченням бюджетного періоду.
Відповідно до статей 610, 614 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, зокрема, у зв`язку із закінченням бюджетного року, не вважається обставиною, яка виправдовує бездіяльність боржника та вона не звільняє відповідача від господарсько-правової відповідальності.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі №11/446 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року.
До того ж, суд відзначає, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов`язань.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Міністерства оборони України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 у справі №910/29343/15 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 у справі №910/29343/15 залишити без змін.
Матеріали справи №910/29343/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.03.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко