ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3099/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Асташенкова О.І. - довіреність

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Бондар О.В. - довіреність

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до фізичної особи-підприємця Чабан Анатолія Федоровича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення 125 767, 64 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом (вх.№3324/17) про стягнення з фізичної особи-підприємця Чабан Анатолія Федоровича 125 767,64 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним:

Фізична особа - підприємець Чабан Анатолій Федорович є власником нежилої будівлі молодіжного центру та суспільної бані (свідоцтво про право власності від 14.06.2004 р., серія САА, № 429777), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 11, (колишня вул. Гайдара, 11), та використовує земельну ділянку за зазначеною адресою, площею 1147,30 кв.м. без документів, які посвідчують право власності або користування.

Одеська міська рада зазначає, що ФОП Чабан А.Ф. тривалий час використовує земельну без відповідних документів та без сплати орендної плати, чим завдає територіальній громаді м. Одеси збитків у вигляді неодержаного доходу у вигляді орендної плати, яка могла б сплачуватись до місцевого бюджету м.Одеси за умови дотримання підприємством встановленого чинним законодавством порядку оформлення речових прав на земельну ділянку.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017р. №281 "Про затвердження актів комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок незаконного використання земельних ділянок" було затверджено акти комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, у тому числі відносно ФОП Чабана А.Ф.

Станом на момент звернення до суду із даним позовом, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017р. №281 є чинним, не оскарженим у судовому порядку та, відповідно, не скасованим.

Згідно з п.2 вказаного рішення, зобов'язано суб'єктів господарювання сплатити збитки, визначені актами, у місячний термін після прийняття цього рішення.

Однак, ФОП Чабаном А.Ф. збитки, визначені актом комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, у встановлений строк сплачені не були, про що зазначено у листі департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 19.10.2017р. №01-18/1921-09-04.

Відповідно до розрахунків, здійснених управлінням Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 25.05.2015р. №32-1505-0.12-3725/2-15 нормативна грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 11, що використовує ФОП Чабан А.Ф. складає 1 353, 40 грн.

Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 25.04.2017р. № 729/9/15-52-13-01 ФОП Чабан А.Ф. (РНОКПП НОМЕР_1), який використовує земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 11, (на даний час вул. Івана та Юрія Лип, 11) не є платником земельного податку, тому сплачена сума за земельний податок за період з 01.09.2014р. по 31.12.2016 р. відсутня.

Також згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2017 р. № 102495376 на підставі свідоцтва про право власності САА від 14.06.2004 р. № 429777 Чабану А.Ф. належить нежила будівля молодіжного центру та суспільної бані за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 11 (колишня вул. Гайдара, 11).

Фактично займана будівлею площа земельної ділянки, згідно з технічним паспортом на нежилу будівлю молодіжного центру та суспільної бані від 12.09.2007 р. становить 1 147, 3 кв.м.

Крім того, 21.05.2016 р. Чабан А.Ф. звернувся на адресу Одеського міського голови з клопотанням щодо внесення на сесію Одеської міської ради питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтованою площею 0,3458 га, за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 11 (на даний час вул. Івана та Юрія Лип, 11) для експлуатації нежилої будівлі молодіжного центру та суспільної бані.

В подальшому, департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 15.06.2016р. № 01-256/4-36-838 повідомив Чабана А.Ф. про те, що зазначена земельна ділянка, рішенням Одеської міської ради від 11.07.2003 р. № 1501-ХХIV була передана у користування науково-дослідному інституту "Шторм".

Таким чином, на виконання вимог ст.ст.123, 124 Земельного кодексу України Чабану А.Ф. необхідно надати письмову згоду НДІ "Шторм" щодо вилучення земельної ділянки.

Однак, не яких відповідних дій щодо оформлення права користування вищевказаною земельної ділянкою ФОП Чабаном А.Ф. здійснено не було.

Отже, ФОП Чабаном А.Ф. упродовж 13-ти років використовується земельна ділянка площею, 1 147, 3 кв.м. (згідно з Актом комісії), без прийняття відповідно рішення Одеської міської ради та укладання (реєстрації) договору оренди землі.

Дані обставини свідчать про бездіяльність ФОП Чабана А.Ф. у вчинені передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомого майна ФОП Чабана А.Ф., оскільки дії відповідача стосовно звернення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки не можна вважати належними заходами, спрямованими на своєчасне оформлення правовстановлювальних документів.

Враховуючи вищевикладене, Одеська міська рада вважає, що її права як власника земельної ділянки порушені, так як не вчинення відповідачем дій щодо оформлення договору оренди земельної ділянки, загальною площею 1 147, 3 кв. м., за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 11, (колишня вул. Гайдара, 11), протягом періоду з 01.09.2014р. по 31.12.2016р. призвело до понесення позивачем у зв'язку з цим збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі неодержаної плати за оренду вказаної земельної ділянки у сумі 125 767,64 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2017р., позовну заяву Одеської міської ради (вх.№3324/17) було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.12.2018р. прийнято позовну заяву Одеської міської ради (вх.№3324/17) до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3099/17, залучено Департамент комунальної власності до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином за юридичною адресою (АДРЕСА_1).

Судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Представник третьої особи заявлені позивачем позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених у письмових поясненнях (вх.№971/18).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:

Стаття 13 Конституції України встановлю, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст.14 Конституції України Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За змістом ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частина 1 ст.1 Земельного кодексу України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ч.3 ст.1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до приписів ст.12 Земельного кодексу України зокрема, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Стаття 17 Земельного кодексу України встановлює, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Стаття 116 Земельного кодексу України вказує, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, користування спірною земельною ділянкою за відсутності відповідного рішення є порушенням виключного, передбаченого Конституцією України, права позивача на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

Пунктом 1 ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Стаття 156 Земельного кодексу визначає підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, зокрема: власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає, що вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним.

Стаття 157 Земельного кодексу України встановлює порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, зокрема:

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, правовий аналіз ст.ст.156, 157 Земельного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 "Про затвердження порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", передбачає, що встановлений ними порядок визначення та відшкодування збитків стосується випадку правомірного їх заподіяння, в даному випадку зайняття земельної ділянки на законних підставах.

Відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМ України №284 від 19.04.1993 (надалі - Положення), передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні зокрема неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п.п.2, 5 Положення, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам не пізніше одного місяці після затвердження актів комісії.

Статтею 143 Конституції України та п.3 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до п.3 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є також земля, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси, від імені та в інтересах якої права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.34, ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення у відповідності до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до власних (самоврядних) повноважень міської ради.

Згідно зі ст.16 Закону України "Про оренду землі" особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки. Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів, що в свою чергу спричинило збитки територіальній громаді м. Одеси, які актом комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 27.04.2017р., встановлені в розмірі 125 767,64 грн. згідно наступного розрахунку:

1 353,40*1147,3/1.249 (індекс інфляції за 2014 рік) *3%/12 = 3 108,00 грн. (плата за місяць);

3 108,00 *4 = 12 431,99 грн. (орендна плата за 2014 рік);

3 108,00 *4 - 12 431,99 грн. (розмір збитків за 2014 рік)

1 353,40 * 1147,3*3%/12= 3881,89 грн. (плата за місяць);

3 881,89 * 12 = 46582, 67 грн.(орендна плата за 2015 рік);

3 881,89 * 12 = 46582, 67 грн.(розмір збитків за 2015 рік)

1 353,40*1147,3 * 1,433 ( індекс інфляції за 2015 рік) *3%/12= 5562,75 грн. (плата за місяць);

5 562,75 грн. *12= 66 752,97(орендна плата за 2016 рік);

5 562,75 грн. *12= 66 752,97 (розмір збитків за 2016 рік); 12431,99 грн. = 46 582,67 грн. + 66 752,97= 125 767,64 за період з 01.09.2014р. по 31.12.2016р.)

Згідно з ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо заявлені Одеською міською радою позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 125 767,64 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 886,511 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-76, 86, 202, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Чабан Анатолія Федоровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, код ЄДРЮОФОПГФ 26597691) збитки у сумі 125 767 (сто двадцять п'ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 64 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн. 51 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 березня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський