ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Справа № 914/782/17

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача - Клімак А.М.;

від відповідача - Ковч П.С. (посвідчення № 902 від 14.06.2012);

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Клімака Андрія Михайловича від 29.01.2018,

на ухвалу господарського суду Львівської області від 04.01.2018 про закриття провадження у справі, суддя: Мазовіта А.Б., м. Львів,

за позовом фізичної особи-підприємця Клімака Андрія Михайловича, м. Стрий, Львівська область,

до відповідача виробничо-торгового сервісного підприємства «Куян», Ястшембе-Здруй, повіт Ястшембе-Здруй, Шльонське воєводство, ОСОБА_4,

про стягнення 2 797,32 євро,

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець Клімак А.М. звернувся до господарського суду Львівської області з даним позовом про стягнення з виробничо-торгового сервісного підприємства «Куян» 2 797,32 євро (82 708,35 грн. по курсу НБУ на день подання позову) з яких: 1805,66 євро (53 387,94 грн. по курсу НБУ на день подання позову) за невиконання обов'язку по сплаті поставленого товару згідно контракту №5 від 07.05.2015 та пені в розмірі 991,66 євро (29 320,41 грн. по курсу НБУ на день подання позову). Як на підставу позову посилається на ст.ст. 38, 39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 179-181, 263, ,265, 267 ГК України, ст.ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст.ст. 526, 549, 611, 612, 629 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.01.2018 закрито провадження в справі №914/782/17 в зв'язку із наявністю у контракті №5 від 07.05.2015 угоди про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу та проханням відповідача вирішити даний спір в третейському суді.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу про закриття провадження з посиланням на ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та вимогами п. 1, 5 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 04.01.2018 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки контракт №5 від 07.05.2015 та додаток до нього підписані в м. Стрий Львівської області звідки й відбувалось відвантаження товару зі складу продавця на умовах FCA-82400, то в силу ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» дія й подія, яка стала підставою для подання позову, мала місце на території України, а тому господарський суд може прийняти до свого провадження і розглядати даний позов.

Пункт 7.1. контракту №5 від 07.05.2015 викладено альтернативно, з неї неможливо чітко встановити, який саме орган уповноважений розглядати спір між сторонами, не зазначено його місцезнаходження.

Апелянт вказує на те, що звернення до арбітражу - право, а не обов'язок сторони, а тому позивач не позбавлений права заявляти позов до господарського суду.

В судовому засіданні апелянт (позивач) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі й просив скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 04.01.2018 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу господарського суду Львівської області від 04.01.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та прийнята у відповідності до арбітражного застереження, яке викладене в зовнішньоекономічному контракті сторін.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги фізичної особи підприємця Клімака А.М. від 29.01.2018 та залишення без змін ухвали господарського суду Львівської області від 04.01.2018, з огляду на наступне.

Апеляційним господарським судом встановлено, що предметом спору в справі є стягнення коштів за контрактом №5 від 07.05.2015, укладеним між суб'єктом господарської діяльності України (позивач) та іноземним суб'єктом господарської діяльності(відповідач).

За змістом ст.3 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є: - фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які мають цивільну правоздатність і дієздатність згідно з законами України і постійно проживають на території України.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб'єкти цієї діяльності, належать: - експорт та імпорт товарів, капіталів та робочої сили.

Згідно з ст.1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном.

За ч.2 цього ж Закону до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» cуд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (Частина перша статті 8 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2147-VIII ( 2147а-19 ) від 03.10.2017).

У п. 7.1. контракту №5 від 07.05.2015, укладеного сторонами, зазначено, що всі спори, які можуть виникнути при виконанні цього контракту будуть розв'язуватися шляхом переговорів. Якщо сторони не досягнуть компромісу, спір розв'яжеться в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ), рішення якого буде кінцевим для обох сторін.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що третейська угода укладена у вигляді третейського застереження в контракті №5 від 07.05.2015, викладена в письмовій формі, підписана сторонами, скріплена їх печатками і є частиною цього контракту.

Також, апеляційним судом встановлено, що арбітражне застереження містить: очевидну вимогу, яка передбачає намір сторін розглядати спір в арбітражній установі, а не за допомогою судового розгляду; перелік спорів, на які поширюється компетенція арбітражу (в розумінні контракту - «всі спори»); вказівку на остаточність рішення арбітражу, що виключає можливість його оскарження. За таких умов арбітражне застереження є чітким, могло бути виконане, а тому є ефективним.

Отже, з врахуванням суб'єктного складу, предмету угоди, судами встановлено, що автономія волі сторін на вирішення спору в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) відповідає вимогам законодавства та є дійсною(юридично допустимою й можливою для виконання).

Додатком №1 до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» затверджено Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно п. 1 вищевказаного Положення Міжнародний комерційний арбітражний суд є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом), що здійснює свою діяльність згідно з Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Доводи апеляційної скарги про відсутність чіткості в умовах контракту щодо назви арбітражної установи не доведені позивачем та спростовані вищевикладеними обставинами.

Окрім того, місцевим господарським судом встановлено, що до господарського суду Львівської області, від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді (а.с.90-92).

Уклавши арбітражне застереження, сторони реалізували своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу, а тому доводи апеляційної скарги про те, що в апелянта наявне право на звернення до суду без врахування арбітражного застереження є помилковими.

Згідно з п. 54 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Компанія «Регент» проти України» від 3 квітня 2008 року (Заява № 773/03) зазначено, що стаття 6 Конвенції не виключає створення арбітражних судів з метою вирішення спорів між приватними підприємствами. Насправді, слово "суд" у пункті 1 статті 6 Конвенції не обов'язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (див., inter alia, "Літгоу та інші проти Великобританії" (Lithgow and Others v. the United Kingdom), рішення від 8 липня 1986 року, Серія A, N 102, сторінки 72-73, пункт 201). Також Суд вважає, що арбітражний суд був "судом, встановленим законом", що діяв відповідно до Закону України "Про Міжнародний комерційний арбітраж" від 1994 року, а також внутрішніх процесуальних правил.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно п. 5 ч. 1. ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Розгляд по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Як встановлено судом, 24.04.2017 господарським судом Львівської області (суддя Щигельська О.І.) винесено ухвалу про порушення провадження у справі №914/782/17, розгляд справи призначено на 24.05.2017.

Ухвалою суду від 24.05.2017 розгляд справи №914/782/17 було зупинено у зв'язку із зверненням господарського суду до компетентного органу за місцем знаходження відповідача із судовим дорученням про вручення документів у порядку, встановленому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, розгляд справи призначено на 11.12.2017 та 20.12.2017.

У зв'язку із закінченням повноважень як вперше призначеного на посаду судді та Щигельської О.І., автоматизованою системою документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи (протокол від 11.12.2017), відповідно до якого справу передано для розгляду судді Мазовіті А.Б.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.12.2017, представнику відповідача було роз'яснено його права та обов'язки.

В судове засідання 20.12.2017 з'явився представник відповідача, підтримав подане через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на подане представником відповідача клопотання про відкладення, неявку позивача, суд ухвалою від 20.12.2017 відклав розгляд справи на 04.01.2018.

29.12.2017 через канцелярію суду надійшло клопотання, у якому відповідач просив закрити провадження у справі у зв'язку із наявністю у контракті, невиконання умов якого є предметом спору у даній справі, угоди про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу та бажанням відповідача вирішити даний спір третейським судом.

З цих підстав закриття провадження по справі, яке було відкрите до прийняття Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності 15.12.2017, на підставі процесуального закону, що діє під час вчинення судом процесуальних дій відповідає дії закону в часі, в силу положень п. 9 ч.1 Перехідних положень Закону України №2147-VIII від 03.10.2017.

Частина перша статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», в яку внесені зміни згідно із Законом N 2147-VIII ( 2147а-19 ) від 03.10.2017, застосовується з моменту набрання чинності внесених змін.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування процесуального закону є помилковими.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо закриття провадження у справі зроблених відповідно до вимог норм процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не має.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір підлягатиме поверненню апелянту, у випадку подання ним відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 22, 231, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ухвалу господарського суду Львівської області від 04.01.2018 у справі №914/782/17 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Клімака Андрія Михайловича від 29.01.2018 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення у відповідності до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови виготовлено 19.03.2018.