ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/24/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л.М. , секретар судового засідання Дзіворонюк М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати", вул. Шевченка, 94, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78400

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" вул. Каракая, 34, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301

про стягнення заборгованості в сумі 35 952,07 грн.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № 03/2017 від 23.10.17.

Від відповідача: не з'явились.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" про стягнення заборгованості в сумі 35 952,07 грн., з яких 20000 грн. основного боргу, 5478,55 грн. інфляційних нарахувань, 1560,75 грн. 3% річних, 8912,77 пені.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням умов укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" договору поставки № 227 від 23.10.2015.

Позиція відповідача.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив.

Обставини встановлені судом.

23.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" було укладено договір поставки № 227, відповідно до умов якого Постачальник приймає на себе зобов'язання виконати поставку нерудних будівельних матеріалів, а Покупець зобов'язаний прийняти товар належної якості та оплатити їх вартість.

Згідно п. п. 3.4 договору, Покупець повинен здійснити 60 % передоплату від загальної вартості товару.

Відповідно до п. п. 3.7 договору, в разі прострочення Покупцем оплати товару Постачальник має право вимагати, а Покупець зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3 % річних, які нараховуються на суму заборгованості Покупця за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати Постачальнику.

За змістом п. п. 5.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати реалізованого товару, Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 227 від 23.10.2015 позивачем неодноразово здійснювались поставки товару, що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що Покупець, в порушення умов вказаного договору, не виконав покладені на нього зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, борг за поставлений товар станом на день подання позову становив 20000 грн.

Представником позивача надано суду докази часткової оплати відповідачем 03.01.18 суми основного боргу в розмірі 10000 грн.

Отже, станом на день розгляду справи сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 10000 грн.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин між сторонами за своєю правовою природою, основними та другорядними ознаками є договором поставки, тому спірні відносини регулюються згідно до ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що інший строк оплати товару сторонами у накладних встановлений не був, відповідач мав розрахуватись з позивачем після отримання товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату за поставлені позивачем товари з порушенням строків оплати визначених договором, чим спричинив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом, відповідачем здійснено оплату суми боргу в розмірі 10000 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем сплачено 10000 грн. після звернення позивача до суду з позовом, в частині стягнення 10000 грн. основного боргу слід закрити провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного Кодексу України).

Ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до п. 5.2. договору у випадку несвоєчасної оплати реалізованого товару, покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

На підставі вказаних положень договорів за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача 8912,77 пені.

Враховуючи те, що судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем, позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

З огляду на обґрунтованість позовних вимог в цій частині та правильність поданих розрахунків, позовні вимоги про стягнення 5478,55 грн. інфляційних нарахувань, 1560,75 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 25952,07 грн. В решті позовних вимог провадження у справі закрити, у зв"язку із сплатою.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 611, 625, 655, 692 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" про стягнення заборгованості в сумі 35952,07 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-ІФ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарновицький Кар'єр-Карпати" 25952 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві гривні) грн. 07 коп. заборгованості, 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

В решті позовних вимог провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.03.2018

Суддя Неверовська Л.М.