УХВАЛА

26 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/1435/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області,

відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю "Січ-Інфоком",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Запорізької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта"

розглянувши матеріали касаційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 13.12.2017

у складі колегії суддів: Марченко О.А. (головуючий), Склярук О.І., Татенко В.М.

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

про зобов'язання виселення з нежитлових приміщень та стягнення 30 380,97 грн. неустойки за договором оренди № 2612/д від 18.06.2010

ВСТАНОВИВ:

10.01.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Донецького апеляційного господарського суду, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №10-22-00144 від 09.01.2018 на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №908/1435/17 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 908/1435/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2018.

Згідно з частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України), судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України, до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати визначені Законом України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою 10.01.2018) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент звернення із позовом у липні 2017 року) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складала 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" №1801-VIII від 21.12.2016, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1 600 грн.

Відтак, оскаржуючи до Верховного Суду 10.01.2018 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017, якою було скасовано рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2017 у справі № 908/1435/17 про зобов'язання виселення з нежитлових приміщень та стягнення 30 380,97 грн. неустойки за договором оренди № 2612/д від 18.06.2010, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 6 400 грн. (1 600 * 2 * 200%).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги №10-22-00144 від 09.01.2018, скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду… Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи в касаційному порядку постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 908/1435/17, скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, при цьому, заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що на теперішній час кошторис регіонального відділення на 2018 рік не затверджено, тому відсутність кошторисних призначень, які можуть бути направлені на сплату судового збору, позбавляють можливості регіонального відділення сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, Суд не знаходить підстав для задоволення його клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження того, що позивач буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

При цьому, Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації, не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення такої сплати.

З огляду на зазначене, Верховний Суд відмовляє скаржнику у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 908/1435/17.

Отже, подана Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області касаційна скарга №10-22-00144 від 09.01.2018 не відповідає вимогам статті 290 ГПК України щодо її форми.

Виходячи з положень частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №908/1435/17 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Запорізькій області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №908/1435/17.

2. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №908/1435/17 залишити без руху.

3. Надати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Запорізькій області строк на усунення недоліків касаційної скарги до 13 квітня 2018 року.

4. Роз'яснити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Запорізькій області, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук