ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23120/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ" до 1) Міністерства оборони України (відповідач - 1), 2) Антитерористичного центру при Службі безпеки України (відповідач -2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Сватівська міська рада (третя особа-1) та Державна казначейська служба України (третя особа-2) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1 - Генеральний штаб Збройних Сил України (третя особа-3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 2 - Служба безпеки України (третя особа-4) про відшкодування матеріальної шкоди 29 541 956,20 грн,

за участю представників:

від позивача - Шайтура О.М. ген. директор,

від відповідача 1 - Комар А.Ю. (за дов.),

від відповідача 2 - не з'явились,

від третьої особи - 1 - не з'явились,

від третьої особи - 2 - не з'явились,

від третьої особи - 3 - Глазунов М.Ю. (за дов.),

від третьої особи - 4 - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ" (далі - ТОВ "АГРОХІМ") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України (відповідач - 1) та Антитерористичного центру при Службі безпеки України (відповідач - 2) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 541 956,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.10.2015 близько 19 год. 30 хв. на території майданчику № 3 польового складу боєприпасів сектору "А" у м. Сватове, Луганської області відбулося загоряння дерев'яних ящиків з боєприпасами та подальше поширення полум'я на інше ракетно-артилерійське озброєння, яке перебувало на території польового складу боєприпасів, що спричинило їх подальшу детонацію в процесі пожежі, яке є наслідком завдання матеріальних збитків позивачу.

При цьому вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у кримінальному провадженні № 426/13206-16-к встановлено вину службової особи, виконуючого обов'язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_6 у невиконанні ним наказу керівництва Міністерства оборони України.

З цих підстав, позивач просив суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з Міністерства оборони України на свою користь: 5 608,00 грн - витрат на проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж та складання звіту, 13 426 911,00 грн - матеріальної шкоди, що завдано ТОВ "АГРОХІМ" в результаті пошкодження (знищення) внаслідок надзвичайної події 29.11.2015 комплексу будівель та споруд, 49 896,00 грн - витрат на проведення будівельно-технічного дослідження та складання експертного висновку; 1 894 872,23 грн - матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "АГРОХІМ", як власнику транспортних засобів, внаслідок надзвичайної події 29.10.2015, 11 753,28 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та складання експертного висновку, 811 590,42 грн - нестачі основних засобів ТОВ "АГРОХІМ", що були знищенні внаслідок надзвичайної події 29.10.2015, 13 296 418,87 грн - розміру матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "АГРОХІМ", як власнику товарних запасів (продукції), що знаходились на складі за адресою: м. Сватове, вул. Ново-Старобільська, буд. 28А та були знищенні внаслідок вибуху складу боєприпасів ЗСУ в м. Сватове в ніч з 29 на 30 жовтня 2015 року, 44 906,40 грн - витрат на проведення товарознавчого дослідження та складання експертного висновку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 (суддя Якименко М.М.) позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Міністерства оборони України на користь позивача 29 541 956,20 грн. В частині стягнення з Антитерористичного центру при Службі безпеки України матеріальної шкоди - в позові відмовлено повністю

Рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, а також встановленням вини службової особи вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у кримінальному провадженні № 426/13206-16-к.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у складі: Зеленіна В.О., Ткаченка Б.О., Мартюк А.І. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін за тих же підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Міністерство оборони України у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, припинити провадження у справі.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони України підтримав вимоги касаційної скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами попередніх інстанцій норм чинного законодавства, зокрема статей 1147, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також тим, що вина Міністерства оборони у завдані шкоди не доведена, оскільки вироком не визнано майора ОСОБА_6, як посадової особи Міністерства оборони України, винним у вибуху боєприпасів, а вибухи ймовірно стались внаслідок терористичного акту і відшкодування шкоди має стягуватись з осіб, визнаних судом винними у вчиненні терористичного акту.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ТОВ "АГРОХІМ" у відзиві просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

У судовому засіданні представник ТОВ "АГРОХІМ" заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Представник Генерального штабу Збройних Сил України відзиву не надав, у судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги Міністерства оборони України.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено, що 29.10.2015 близько 19 год. 30 хв. у місті Сватове Луганської області по вул. Ново-Старобільська сталася пожежа на об'єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, які зберігалися на території складу.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 368 рішенням Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій зазначена подія класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня.

Відповідно до матеріалів службового розслідування (наказ від 28.12.2015 № 282 КП ДСК) виникнення та поширення пожежі 29.10.2015 на об'єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, що призвело у подальшому до детонації боєприпасів, повного знищення складу, ураження озброєння і військової техніки, загибелі та поранення людей, знищення майна та нанесення значних матеріальних збитків прилеглій інфраструктурі, відбулося внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків посадовими особами Міністерства оборони України, які в період створення та функціонування складу відповідали за стан і збереження озброєння боєприпасів, бойової та іншої техніки.

Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у кримінальному провадженні № 426/13206-16-к за обвинуваченням майора ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 403 Кримінального кодексу України, було встановлено вину військової службової особи, виконуючого обов'язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_6 у невиконанні ним наказу керівництва, внаслідок чого 29.10.2015 близько 19 год. 30 хв. на території майданчику № 3 польового складу боєприпасів сектору "А" у м. Сватове, Луганської області відбулося загоряння дерев'яних ящиків з боєприпасами та подальше поширення полум'я на інше ракетно-артилерійське озброєння, яке перебувало на території польового складу боєприпасів, що спричинило їх подальшу детонацію в процесі пожежі.

Судами також встановлено, що вказаним вироком встановлено, що в порушення вимог Методичних рекомендацій щодо обладнання польового артилерійського складу боєприпасів, розроблених ЦРАУ Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України та доведених до органів військового управління телеграмою від 09.03.2014 № 342/2/1786, "Керівництва по роботі фронтових і армійських артилерійських складів" (видання друге, виправлене та доповнене), затвердженого начальником ГРАУ 06.04.1976 (Військове видавництво, 1984 рік), рекогносцировочною групою під час вибору ділянки розміщення польового складу боєприпасів сектору "А" не встановлено відповідність призначеної ділянки для розміщення і роботи складу, для розміщення управління складу, відділень зберігання, евакуації, майданчиків і місць стоянки завантаженого і порожнього транспорту, умови для організації охорони і оборони території складу.

Учасниками рекогносцировочної групи не враховано встановлені зазначеними керівними документами положення щодо заборони розташування польових складів ближче 3 км від хімічних складів, якщо на них зберігаються вибухові, легкозаймисті та інші небезпечні речовини, ближче 800 м від складів з невогненебезпечним майном, ближче 500 м від житлових будівель.

Керівником сектору "А" генерал-лейтенантом ОСОБА_10 прийнято рішення про розташування польового складу боєприпасів сектору на визначеній рекогносцировочною групою земельній ділянці.

При цьому з вересня 2014 року до лютого 2015 року керівництвом та військовими службовими особами сектору "А" заходів щодо обладнання складу не здійснювалось, план оборони та охорони не складено, периметр складу не визначено та не огороджено, дотримання на ньому заходів пожежної безпеки не забезпечувалось, а варта для охорони не призначалась.

Крім цього, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 282КП "Про результати службового розслідування" до відповідальності було притягнуто більш п'ятдесяти посадових осіб Міністерства оборони України та Збройних Сил України.

Згідно інформації, наданої Штабом АТЦ при СБ України листом від 20.08.2016 № 32/2/2-8958 зазначені склади та боєприпаси, що у них зберігалися, Службі безпеки України не належали і не належать.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини сторін у даній справі виникли у зв'язку із завданням шкоди майну позивача внаслідок виникнення та поширення пожежі 29.10.2015 року на об'єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, що призвело у подальшому до детонації боєприпасів.

Внаслідок зазначеної пожежі та детонації боєприпасів, які зберігались на складах, позивачу - ТОВ "АГРОХІМ", яке здійснювало господарську діяльність за адресою м. Сватове Луганської області, вул. Ново-Старобільська, 28а, та відповідно потрапило у зону ураження, було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 29 541 956,20 грн, яка складається із втрат, яких позивач зазнав у зв'язку зі знищенням та пошкодженням його нерухомого майна, транспортних засобів, товарно-матеріальних цінностей, а також через понесені ним витрати на проведення необхідних досліджень.

Як встановлено судами, розмір завданої шкоди підтверджується такими доказами, наявними у матеріалах справи:

- відомостями Сватівського районного бюро технічної інформатизації про реєстрацію за ТОВ "АГРОХІМ" нерухомого майна (адміністративна будівля, реммайстерня, котельня, будівлі трансфоматорної підстанції, КПП, склад отрутохімікатів, приміщення вагової) за адресою м. Сватове Луганської області, вул. Ново-Старобільська, 28а та відповідними договорами купівлі-продажу даного нерухомого майна з експлікаціями приміщень;

- експертним звітом ТОВ "Антипюр 2007" від 16.11.2015 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, що належать позивачу; платіжним дорученням від 13.11.2015 № 1400 про оплату вартості такого обстеження на суму 5608 грн;

- висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 29.04.2016 № 12350, складеним експертом Харківського НДІСЕ імені засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно якого установлена неможливість подальшого використання комплексу будівель та споруд позивача за адресою м. Сватове, вул. Ново-Старобільська, буд.28а у зв'язку з його аварійним станом, а також документально підтверджено розмір матеріальної шкоди в розмірі 13426911 грн, яку завдано ТОВ "АГРОХІМ"" в результаті пошкодження та знищення його нерухомого майна унаслідок вибухів складів боєприпасів в ніч з 29 на 30 листопада 2015 року; платіжним дорученням від 23.12.2015 № 45, згідно якого позивачем за проведення вищевказаного будівельно-технічного дослідження та складання експертного висновку сплачено 49 896 грн;

- довідками Сватівського міськрайонного відділу ГУ ДСНС України в Луганській області від 05.11.2015 № 656 та відповіддю Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сватове, Кремінського, Сватівського та Троїцького районів при УДАІ ГУМВС України в Луганській області (вих. № 2365 від 04.11.2015) про знищення та пошкодження транспортних засобів позивача;

- висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 06.04.2016 № 12728, відповідно до якого експертом Харківського НДІСЕ імені засл. проф. М.С. Бокаріуса визначено загальний розмір майнової шкоди в сумі 1894872,23 грн, яку завдано ТОВ "АГРОХІМ"" в результаті пошкодження та знищення його транспортних засобів унаслідок вибухів складів боєприпасів в ніч з 29 на 30 листопада 2015 року; платіжним дорученням від 23.12.2015 № 46 відповідно до якого позивачем за проведення даного автотоварознавчого дослідження та складення експертного висновку сплачено 11753,28 грн;

- довідками Сватівського міськрайонного відділу ГУ ДСНС України в Луганській області від 03.11.2015 № 13/45/858, від 04.11.2015 № 13/45/86 про пошкодження товаро-матеріальних цінностей позивача (меблі, обладнання, комп'ютерна техніка, торгівельне та виробниче обладнання, інвентар, мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння сільськогосподарських культур, запчастини до сільгосптехніки), а також матеріалами інвентаризацій, якими встановлена нестача 1788 одиниць на загальну суму 811590,42 грн (Інвентаризаційний опис № 1 на 05.11.2015 основних засобів);

- висновком експертного товарознавчого дослідження від 26.02.2016 № 12729, складеним експертом Харківського НДІСЕ імені засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно якого вартість товарних запасів (продукції), які належали ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ"" та знаходились на складі за адресою: м. Сватове, вул. Ново-Старобільська, буд. 28А і були знищенні унаслідок вибуху складу боєприпасів в м. Сватове в ніч з 29 на 30 жовтня 2015 року складає 13 296 418,87 грн; платіжним дорученням № 47 від 23.12.2015 відповідно до якого позивачем за проведення даного дослідження та складення експертного висновку сплачено 44 906,40 грн.

Колегія суддів зазначає, що статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Поряд з цим згідно положень частин 1, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України є Міністерство оборони України.

На Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов'язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема боєприпасами, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) саме Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління військовим майном.

Статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Положеннями статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси.

Таким чином, обов'язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління (аналогічний правовий висновок міститься у постанові ВСУ від 21.10.2014 у справі № 3-86гc14).

Посилання скаржника на необхідність відшкодування шкоди з урахуванням положень статті 19 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" не приймається до уваги з огляду на те, що матеріалами справи не доведено, що пошкодження майна позивача сталося внаслідок терористичного акту.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" суб'єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є, у тому числі, Міністерство оборони України.

Статтею 5 вказаного Закону, встановлено, що Міністерство оборони України, органи військового управління, з'єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України забезпечують захист від терористичних посягань об'єктів та майна Збройних Сил України, зброї масового ураження, ракетної і стрілецької зброї, боєприпасів, вибухових та отруйних речовин, що перебувають у військових частинах або зберігаються у визначених місцях; організовують підготовку та застосування сил і засобів Сухопутних військ, Повітряних Сил, Військово-Морських Сил і Сил спеціальних операцій Збройних Сил України в разі вчинення терористичного акту у повітряному просторі, у територіальних водах України; беруть участь у проведенні антитерористичних операцій на військових об'єктах та в разі виникнення терористичних загроз безпеці держави із-за меж України; в разі залучення до проведення антитерористичної операції - забезпечують із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій; беруть участь у затриманні осіб, а у випадках, коли їх дії реально загрожують життю та здоров'ю заручників, учасників антитерористичної операції або інших осіб - їх знешкоджують.

Аргумент скаржника щодо відсутності вини посадових осіб Міністерства оборони у загорянні складу та подальшому поширенні полум'я на інше озброєння, що спричинило їх подальшу детонацію не приймається до уваги з огляду на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій при розгляді справи, а також те, що саме посадові особи Міністерства оборони України та Збройних сил України приймали рішення про місцерозташування складів боєприпасів, внаслідок чого пожежа та детонація відбулась із такими руйнівними наслідками, зокрема, для майна позивача.

Посилання Міністерства оборони на те, що згідно положень цивільного законодавства володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини не приймається до уваги, оскільки останнім не доведено, що внаслідок протиправних дій інших осіб джерело підвищеної небезпеки вибуло з його володіння.

Аргумент про те, що за Міністерством оборони України не закріплено військове майно на праві оперативного управління, а тому воно не може бути володільцем джерела підвищеної небезпеки, а це відповідно виключає можливість застосування статті 1187 ЦК України не приймається до уваги з огляду на положення статей 1, 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та відсутність в матеріалах справи доказів приналежності складу боєприпасів іншим особам.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження, встановлені статтею 300 ГПК України.

Доводи, викладені у відзиві, зводяться до обґрунтованості постанови суду апеляційної інстанції з чим колегія суддів погоджується.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правомірно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанова апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому мають бути залишені без змін.

В зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 910/23120/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір