ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.03.2018р. Справа №905/3072/17

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального

господарства, с.Новгородське, Донецька область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і

Ко, м.Маріуполь

про визнання фактичної кількості відпущеної енергії та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-дир.

від відповідача: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

В судовому засіданні оголошувалась перерва

з 15.03. по 28.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь, про:

- визнання фактичної кількості відпущеної теплової енергії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь Товариству з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське у жовтні 2017р. в кількості 42,170 Гкал;

- зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь вчинити певні дії, підписати та скріпити печаткою акт прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії відповідно до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії наданої ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірну відмову відповідача від підписання та передавання позивачу актів прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії за звітний період - жовтень 2017р. за договором про надання послуг з постачання теплової енергії №1954 від 04.08.2015р.

Відповідач у відзиві на позов від 29.01.2018р. №171-18 позовні вимоги не визнав, посилаючись на ті обставини, що відмова від підписання актів прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії за звітний період - жовтень 2017р. обумовлена невірним визначенням позивачем в акті прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії.

Зокрема, за твердженням відповідача, місячний обєм споживання споживачем теплової енергії визначається з показань лічильників, що встановлені у теплосиловому цеху відповідача, згідно п.2.6 договору №1954 від 04.08.2015р. Відтак, згідно тверджень відповідача, кількість відпущеної енергії за жовтень 2017р. складає 113,25 Гкал.

12.03.2018р. до суду надійшли пояснення відповідача до відзиву на позов від 06.03.2018р. №433-18з.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За приписом ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

04.08.2015р. між позивачем, відповідачем та Новгородською селищною радою був підписаний договір №1954 про надання послуг з постачання теплової енергії, згідно з умовами якого теплогенеруюча організація (відповідач) зобовязався надавати теплозабезпечуючій організації (позивачеві) вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а саме: постачати теплову енергію на період дії цього договору (за виключенням нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія у точці розмежування балансової належності теплових мереж, відповідно до встановлених норм, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Субєкт відносин у сфері теплозабезпечення (Новгородська селищна рада) зобовязується регулювати діяльність відносин у сфері теплозабезпечення в рамках діючого законодавства.

Тариф на виробництво теплової енергії є складовою частиною, що затверджений органом місцевого самоврядування та перераховується на вартість Гкал. Тариф на виробництво теплової енергії динамічний, при зміні цін на вихідні енергоносії виконавець змінює ціну відповідно чинного законодавства (п.2.2 договору).

Згідно п.2.4 договору при необхідності збільшення або зменшення місячного обєму теплової енергії споживач погоджує з виконавцем коригування до 15 числа поточного місяця. Плановий річний обєм споживання теплової енергії споживачем встановлюється на підставі заявки, що надається споживачем. У разі відсутності обєму споживання теплова енергія споживачу не надається.

Відповідно до п.2.5 договору місячний обєм споживання споживачем теплової енергії визначається на підставі показань вузла обліку, розміщеного у споживача, відповідно до затвердженого графіку і діючого температурного режиму.

За умовами п.2.6 споживач зобовязаний кожний день на час встановлений для зняття показів добового споживання газу, передавати показання свого вузла обліку на електронну адресу, а за відсутності електронного звязку за тел. №23-2 або №202-73-47. При не переданні показань сторони приймають показання вузла обліку, як встановлено у теплосиловому цеху виконавця, які є обовязковими для обох сторін.

Договір №1954 від 04.08.2015р. з боку позивача підписаний з протоколом розбіжностей до п.2.4, п.2.5, п.3.4, п.3.5, п3.7, п.3.8, доповнення п.п.5 п.4.3, п.4.5.

Вказаний протокол розбіжностей від 28.08.2015р. підписаний сторонами з протоколом погодження розбіжностей.

Протокол погодження розбіжностей від 03.09.2015р. до договору №1954 від 04.08.2015р. підписаний позивачем з приміткою про залишення не погодженими п.2.5, п.3.4, п.3.8, п.п.5 п.4.3 договору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.10.2016р. по справі №905/2774/15 врегульовано розбіжності до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії, що виникли між позивачем та відповідачем й були викладені у протоколі розбіжностей від 28.08.2015р.

Зокрема, згідно вказаного рішення викладено пункт 2.5 договору №1954 від 04.08.2015р. в наступній редакції: …Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплогенеруючої організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплогенеруючої організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді….

Крім того, вищезазначеним рішенням частково задоволені позовні вимоги та викладено пункт 3.4 договору №1954 від 04.08.2015р. в редакції: …Розрахунки за теплову енергію, розрахунки за втрати теплоносія (див. п.п5 п.4.3), здійснюються Теплозабезпечуючою організацією у поточному місяці, після виставленого рахунку, протягом 10 (десяти) банківських днів. Остаточний розрахунок за фактичну передану теплову енергію та втрати теплоносія здійснюється не пізніше 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії….

Пункт 3.8 з проекту договору №1954 від 04.08.2015р. судовим рішенням виключено.

Підпункт 5 пункту 4.3 договору №1954 від 04.08.2015р. викладено також в редакції позивача з урахуванням поправок суду: …У разі несвоєчасного вживання Споживачем заходів щодо усунення виявлених порушень за п.п.8 п.4.2, що призвело до витоку теплоносія, більшого, ніж нормативні втрати теплоносія, скласти трьохсторонній акт про втрати теплоносія із системи опалення, згідно з показаннями вузла відповідно до п.2.5 цього договору, та внести вартість понесених затрат в рахунок для оплати. Нормативні втрати розраховуються відповідно до діючих норм та правил….

Згідно п.10.1 договору №1954 від 04.08.2015р. після підписання цього договору всі попередні переговори за ним втрачають силу. Будь-які зміни та доповнення до нього вважаються чинними у тому разу, якщо здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими на то особами.

Додатковою угодою №1 від 08.11.2016р. продовженою дію договору №1954 від 04.08.2015р. до 31.12.2017р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, актом обстеження від 02.01.2017р. було зафіксовано невідповідність показників комерційного вузла обліку теплової енергії (неправильність роботи приладу).

У звязку з цим, позивачем направлено на адресу відповідача листи від 03.01.2017р. №760 та №762 від 06.01.2017р. з повідомленням про встановлення відхилення розходу та витіку теплоносія з системи теплоцентралізованого постачання.

Згідно акту обстеження вузла обліку газу від 16.01.2017р. в присутності ПАТ «Донецькоблгаз», позивача та відповідача, прилад теплового обліку СВТУ-11Т №2890 розпломбований, знята пломба №06949199, №00644 п/с 16585.

Як вказує позивач у позові, згідно умов п.2.5 договору №1954 від 04.08.2015р. у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного вузла обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах відповідача, середньомісячної температури зовнішнього повітря на кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

На виконання умов договору позивачем направлено на адресу відповідача 02.11.2017р. акт приймання-передачі кількості відпущеної теплової енергії за жовтень 2017р., за змістом якого: позивачем було замовлено 96,356 Гкал та 7,1 Гкал, відповідачем було передано загальне зняття початок опалювального сезону з 18.10.2017р. -18,067 Гкал, зупинка постачання теплової енергії з 26.10.2017р. по 27.10.2017р. 6,022 Гкал, перерахунок по ЗОШ №17 (невиконання температурного графіку) 7,514 Гкал, перерахунок на невідповідність температури зовнішнього повітря до нормативних показників 29,689 Гкал, загальна кількість теплової енергії 42,164 Гкал (населення 25,161 Гкал, бюджетні установи та організації 12,697 Гкал, інші споживачі 2,468 Гкал, соцкультсфера «Інкор і Ко» 1,844 Гкал).

Проте, за твердженням позивача, відповідач відмовився від підписання даного акту з посилання на ті обставини, що, за змістом п.2.6 договору у разі не передання показань сторони приймають показання вузла обліку, який встановлено у теплосиловому цеху відповідача, які є обовязковими для обох сторін.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про:

- визнання фактичної кількості відпущеної теплової енергії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь Товариству з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське у жовтні 2017р. в кількості 42,170 Гкал;

- зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь вчинити певні дії, підписати та скріпити печаткою акт прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії відповідно до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії наданої ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов від 29.01.2018р. №171-18, поясненнях до відзиву.

Зокрема, як вказує відповідач, відмова від підписання актів прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії за звітний період - жовтень 2017р. обумовлена невірним визначенням позивачем в акті прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії. Так, за твердженням відповідача, місячний обєм споживання споживачем теплової енергії визначається з показань лічильників, що встановлені у теплосиловому цеху відповідача, згідно п.2.6 договору №1954 від 04.08.2015р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п.3.3 договору №1954 від 04.08.2015р. сторонами було узгоджено, що розрахунки за фактично спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (з урахуванням особливостей, наведених у п.2.5), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з тарифами вказаними в п.2.2 договору.

За змістом ст.1 Закону України "Про теплопостачання" прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії.

Згідно Правил користування тепловою енергією, що затверджені Кабінетом Міністрів України від 03.10.2007р. за №1198, вузлом обліку є комплект засобів вимірювальної техніки, що занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, на основі показів яких визначається обсяг спожитої теплової енергії, здійснюється контроль за параметрами теплоносія і налагодження режиму роботи теплового обладнання.

За змістом п.п.17-20 Правил для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію. Прилади комерційного обліку теплової енергії в діючій системі теплопостачання, які використовуються для розрахунків за теплову енергію між теплопостачальною організацією та споживачем, повинна придбати і встановити теплопостачальна організація за умови, що такі витрати передбачені в договорі. Якщо використовуються інші джерела фінансування придбання та встановлення приладів комерційного обліку, то відносини між теплопостачальною організацією та споживачем визначаються окремою угодою відповідно до законодавства. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

При цьому, у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п.2.5 договору №1954 від 04.08.2015р. сторонами також було узгоджено порядок обліку теплової енергії у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку - відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплогенеруючої організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Таким чином, як за нормами Правил так й за умовами п.2.5 укладеного між сторонами договору визначено певний порядок обліку спожитої теплової енергії у випадку відсутності приладу комерційного обліку.

При цьому, посилання відповідача на обовязковість показань вузла обліку, що встановлений у теплосиловому цеху виконавця згідно п.2.6 договору №1954 від 04.08.2015р. є безпідставними. Зокрема, за домовленістю сторін даний пункт договору підлягає застосуванню не у випадку відсутності приладу обліку, а при непереданні позивачем показань добового споживання газу.

Підстави для застосування умов п.2.6 договору №1954 від 04.08.2015р. у випадку відсутності приладу комерційного обліку відсутні.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як встановлено вище, позивач звернувся до суду з вимогою, зокрема, про визнання фактичної кількості відпущеної теплової енергії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь Товариству з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське у жовтні 2017р. в кількості 42,170 Гкал, тобто, вимогою про встановлення певного факту.

При цьому, за висновками суду, при заявлені такої вимоги позивачем у позові не зазначено, яке саме його право порушене відповідачем, підлягає захисту. Обставини, викладені позивачем у позові, можуть бути підставою для заперечень позивача при проведенні розрахунків між сторонами.

Статтями 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Позивачем також заявлені вимоги про спонукання відповідача до виконання зобовязання в натурі шляхом вчинення певних дій, а саме, зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь вчинити певні дії, підписати та скріпити печаткою акт прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії відповідно до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії наданої ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область.

Так, згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.п.3 п.4.4 договору №1954 від 04.08.2015р. встановлений обовязок відповідача виписувати та передавати позивачу акти прийому-передачі обєму теплової енергії за звітний період. Оформлення актів прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії здійснюється протягом 2 днів після місяця поставки.

В свою чергу, позивач згідно п.п.2 п.4.2 договору зобов'язаний щомісячно (до 5 числа поточного місяця) підписувати акти приймання-передачі кількості відпущеної теплової енергії за попередній місяць, згідно з показаннями вузла /вузлів обліку відповідно до п.2.5 договору.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Як встановлено, у листопаді 2017р. відповідачем на адресу позивача направлено акт на постачання теплової енергії за жовтень 2017р. (отримано позивачем 02.11.2017р.).

Даний акт складений та підписаний відповідачем до договору №1954 від 04.08.2015р.

Таким чином, за висновками суду, відповідачем доведено факт виконання своїх зобов'язань за договором в частині обов'язку виписувати та передавати позивачу акти прийому-передачі обєму теплової енергії за звітний період.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, внаслідок виконання відповідачем свого обов'язку зі складання та направлення на адресу позивача акту за жовтень 2017р., суд дійшов висновку, що відповідне зобов'язання відповідача станом на момент звернення позивача з позовом до суду припинилось.

На підставі вищевикладеного, враховуючи неправомірність позовних вимог в частині встановлення певного факту, невизначеність позивачем права, яке порушується відповідачем, приймаючи до уваги виконання відповідачем свого обовязку зі складання акту у спірний період, позовні вимоги про:

- визнання фактичної кількості відпущеної теплової енергії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь Товариству з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське у жовтні 2017р. в кількості 42,170 Гкал;

- зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь вчинити певні дії, підписати та скріпити печаткою акт прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії відповідно до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії наданої ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область, підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь, про:

- визнання фактичної кількості відпущеної теплової енергії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь Товариству з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське у жовтні 2017р. в кількості 42,170 Гкал;

- зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко, м.Маріуполь вчинити певні дії, підписати та скріпити печаткою акт прийому-передачі кількості відпущеної теплової енергії відповідно до договору №1954 від 04.08.2015р. про надання послуг з постачання теплової енергії наданої ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства, с.Новгородське, Донецька область.

В судовому засіданні 28.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 28.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина