РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/23531/17
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» (03187, м.Київ, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, офіс 315)
до про1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 22) стягнення пені, 3% річних та інфляційних у розмірі 1 471 грн. 35 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (надалі також - «Відповідач-1») та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (надалі також - «Відповідач-2») про стягнення пені, 3% річних та інфляційних у розмірі 1 471 грн. 35 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем - 1 його зобов'язань з оплати за Договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу №01-15-08 від 28.03.2008 року та наявністю підстав для солідарного стягнення пені, 3% річних та інфляційних на підставі Договору поруки №17-03-2015 від 17.03.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних у розмірі 1 471 грн. 35 коп. залишено без руху.

09.01.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 прийнято до провадження справу, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

05.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог у справі № 910/23531/17.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.01.2018 була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 29.01.2018 уповноваженим особам Позивача та Відповідача-1, а також про вручення 06.02.2018 уповноваженій особі відповідача-2.

Що стосується заяви Позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просить солідарно стягнути з Відповідачів 19 684,39 інфляційних, 38 366,21 грн пені та 4 174,49 3% річних, а також 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі викладеного, Суд приймає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» до розгляду.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

28.03.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» був укладений Договір №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, яким визначено умови купівлі-продажу засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежу. (а.с. 22)

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» заборгованість за договором № 01-15-08 від 28.03.2008 у сумі 99 966,17 грн, пеню у розмірі 10 845,45 грн, 3% річних у розмірі 1 351,35 грн, інфляційні у розмірі 8 233,56 грн, штраф у розмірі 14 994,92 грн, витрати на послуги адвоката у розмірі 6 000,00 грн, державне мито у сумі 1 353,91 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. (а.с. 23-25)

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.11.2010 у справі №1/254 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» пеню у розмірі 27 675,04 грн, 3% річних у розмірі 3 683,39 грн, інфляційні у розмірі 9 842,15 грн, державне мито у сумі 412,01 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 230,01 грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 1 949,32 грн. (а.с. 26-27)

23.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» як первісним кредитором та Фізичною особою-підприємцем Грищенком Олександром Миколайовичем як новим кредитором укладено Угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) № 191-ТА, згідно з умовами якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (боржником) зобов'язання щодо сплати пені, 3 % річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 № 01-15-08, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно зазначеного договору купівлі-продажу. (а.с. 52)

Відповідно до п. 6.1 вказаної Угоди, угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою.

На виконання умов вказаної Угоди 31.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 23.12.2010, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист від 31.03.2014. (а.с. 54-55)

02.07.2012 між Фізичною особою-підприємцем Грищенком Олександром Миколайовичем як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» як новим кредитором Укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) № 121/07-12, згідно з умовами якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (боржник) зобов'язання щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 № 01-15-08 та згідно угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 23.12.2010 № 191-ТА, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору від 28.03.2008 № 01-15-08. (а.с. 56-57)

У п. 2.3 вказаної Угоди зазначено, що з моменту її укладення новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 по відношенню до боржника щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору від купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 01-15-08 від 28.03.2008.

Відповідно до п. 6.1. вказаної Угоди, угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою.

На виконання умов вказаної Угоди 31.03.2014 первісний кредитор надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист від 31.03.2014. (а.с. 59-60)

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.08.2014 у справі №911/2447/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» 23 546,24 грн пені, 1 500,00 грн витрат на послуги адвоката та 1 827,00 грн судового збору. (а.с. 28-31)

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2014 у справі №911/4371/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» задоволено частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 6 599,73 грн. 3% річних; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 34 584,36 грн. пені, 15 981,39 грн. інфляційних втрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 708,33 грн. судового збору, 1 938,49 грн. витрат на послуги адвоката; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 708,33 грн. судового збору, 1 938,49 грн. витрат на послуги адвоката. (а.с. 32-38)

17.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) укладено договір поруки № 17-03-2015. (а.с. 61-62)

Згідно з п.1.1 Договору поруки в редакції Додаткової угоди № 1 від 24.03.2017, поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру пені, починаючи із дати прострочення як 01.08.2016, 3% річних та інфляційних втрат, починаючи із дати прострочення як 07.03.2017, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно з договором купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 цього Договору (основний договір). (а.с. 63)

Під основним договором у цьому договорі розуміють Угоду № 121/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012, укладену на підставі Договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008. (п. 2.1 Договору поруки)

Згідно з п. 3.1 Договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 80 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору поруки, у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки. (п. 6.1 Договору поруки)

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.10.2015 у справі №911/4236/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» задоволено повністю, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 5 000,00 інфляційних втрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 47 565,02 грн пені, 37 487,19 грн інфляційних втрат, 3 044,19 грн 3% річних та 2 919,44 грн витрат на послуги адвоката та 100,07 грн судового збору; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 80,00 грн. витрат на послуги адвоката та 37,50 грн. судового збору. (а.с. 39-43)

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2017 у справі №911/1922/17 припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» 5 000,00 грн.; позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 30 078,18 грн. пені, 3 939,07 грн. 3% річних, 16 176,28 грн. інфляційних втрат, 1 530,35 грн. витрат по сплаті судового збору. (а.с. 44-47)

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.10.2017 задоволено частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗУС - ПРО" про заміну позивача у справі №19/103 та заміну стягувача при примусовому виконанні рішення суду; замінено позивача у справі №19/103 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тридента-Агро" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КАЗУС - ПРО"; відмовлено у задоволенні заяви в частині заміни стягувача у справі №19/103 при примусовому виконанні рішення господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103, котре набрало законної сили - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "КАЗУС-ПРО".

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.02.2017 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" про заміну позивача у справі №19/103; замінено позивача у справі №19/103 Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗУС-ПРО" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс".

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» із листом про надання інформації щодо можливого погашення боргу згідно з рішенням Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103, в тому числі Договору №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 в частині сплати суми основного боргу у розмірі 97 447,49 грн., що підтверджується листом № 15-1/01 від 15.01.2018. (а.с. 96)

У листі № 26-01-2018 від 26.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» повідомило Позивача про те, що 27.12.2017 та 15.01.2018 мало місце погашення заборгованості на загальну суму від 97 447,49, на підтвердження чого надало виписки по банківському рахунку. (а.с. 97)

Як зазначає Позивач, в результаті несвоєчасного виконання Відповідачем - 1 зобов'язань зі сплати заборгованості за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 у розмірі 97 447,49 грн, стягнутої рішенням Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі № 19/103, Позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» як боржника та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» як поручителя 19 684,39 інфляційних, 38 366,21 грн пені та 4 174,49 3% річних, а також 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» був укладений Договір №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, яким визначено умови купівлі-продажу засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» заборгованість за договором № 01-15-08 від 28.03.2008 у сумі 99 966,17 грн, пеню у розмірі 10 845,45 грн, 3% річних у розмірі 1 351,35 грн, інфляційні у розмірі 8 233,56 грн, штраф у розмірі 14 994,92 грн, витрати на послуги адвоката у розмірі 6 000,00 грн, державне мито у сумі 1 353,91 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Відтак, не потребує доказуванню при розгляді цієї справи встановлений у вказаному судовому рішенні факт прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» грошового зобов'язання за Договором №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 та факт наявності заборгованості Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО».

23.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» як первісним кредитором та Фізичною особою-підприємцем Грищенком Олександром Миколайовичем як новим кредитором укладено Угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) № 191-ТА, згідно з умовами якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (боржником) зобов'язання щодо сплати пені, 3 % річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 № 01-15-08, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно зазначеного договору купівлі-продажу.

02.07.2012 між Фізичною особою-підприємцем Грищенком Олександром Миколайовичем як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» як новим кредитором Укладено Угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) № 121/07-12, згідно з умовами якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (боржник) зобов'язання щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 № 01-15-08 та згідно угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 23.12.2010 № 191-ТА, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору від 28.03.2008 № 01-15-08.

У п. 2.3 вказаної Угоди зазначено, що з моменту її укладення новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 по відношенню до боржника щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору від купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 01-15-08 від 28.03.2008.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що внаслідок укладення Угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) № 121/07-12 від 02.07.2012, Позивач набув права кредитора за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 по відношенню до боржника щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору від купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 01-15-08 від 28.03.2008.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на виконання рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2009 у справі №19/103 було погашено заборгованість в загальному розмірі 97 447,49 грн, а саме, 27.12.2017 - 48 906,05 грн та 15.01.2018 - 87 334,08 грн, що підтверджується виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (а.с. 98-99).

Статтею 534 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до норм статей 598 - 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. В той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, основний борг Відповідача за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 становив 97 447,49 грн., що є підставою для нарахування Відповідачу 3% річних та інфляційних за період прострочки виконання ним грошового зобов'язання.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.08.2016 по 14.01.2018 у розмірі 4 174,49 грн та інфляційні за загальний період прострочки з вересня 2016 року по грудень 2017 року у розмірі 19 684,39 грн.

При цьому Суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 27 вересня 2017 року у справі № 6-2096цс16.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013).

Проте, як встановлено Судом, рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2017 у справі №911/1922/17 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» за період прострочки виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 з 30.10.2015 по 06.03.2017 3% річних у розмірі 3 939,07 грн. та 16 176,28 грн. за період прострочки з листопада 2015 року по лютий 2017 року.

За таких підстав, Суд доходить висновку, що Позивачем невірно визначено період нарахування 3% річних та інфляційних за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу з 01.08.2016 та вересня 2016 року відповідно, оскільки 3% річних за період з 01.08.2016 по 06.03.2017 та інфляційні з вересня 2016 року по лютий 2017 року вже були стягнуті вказаним рішенням.

Таким чином, здійснивши самостійно розрахунок 3% річних з 07.03.2017 по 14.02.2018 та інфляційних з березня 2017 року по 26.12.2017, Суд дійшов висновку, що з Відповідача-1 на користь Позивача підлягають стягненню 2 438,39 грн 3% річних (з урахуванням здійснених Відповідачем оплат) та 11 029,89 грн інфляційних.

Також, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.08.2016 по 14.01.2018 у розмірі 38 366,21 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Згідно з п. 8.2. Договору від 28.03.2008 № 01-15-08 за прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.3. Договору від 28.03.2008 № 01-15-08 передбачено, що сторони відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2017 у справі №911/1922/17 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» за період прострочки виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 з 30.10.2015 по 31.07.2016 пеню у розмірі 32 362,60 грн.

За таких підстав, Позивачем вірно визначено період нарахування пені за загальний період прострочення Відповідачем оплати за Договором № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008, а саме, з 01.08.2016 по 14.01.2018.

При цьому, ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, та яка може обчислюватись, зокрема, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною оплатою Відповідачем-1 заборгованості, що свідчить про односторонню відмову від виконання зобов'язання, яка договором чи законом не передбачена та має наслідком застосування господарських санкцій, встановлених п. 8.2 Договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за загальний період з 01.08.2016 по 14.01.2018 з урахуванням здійснених Відповідачем оплат вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та з Відповідача-1 на користь Позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 38 079,73 грн.

Таким чином, з Відповідача-1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» підлягає стягненню 3% річних у 2 438,39 грн, інфляційні у розмірі 11 029,89 грн., пеня у розмірі 38 079,73 грн.

Як встановлено Судом, 17.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) укладено договір поруки № 17-03-2015, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру пені, починаючи із дати прострочення як 01.08.2016, 3% річних та інфляційних втрат, починаючи із дати прострочення як 07.03.2017, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно з договором купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 цього Договору (основний договір).

Під основним договором у цьому договорі розуміють Угоду № 121/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012, укладену на підставі Договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008. (п. 2.1 Договору поруки)

Згідно з п. 3.1 Договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 80 000,00 грн.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, при солідарному обов'язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника.

07.04.2015 Позивачем була надана Відповідачу - 2 вимога про виконання останнім взятих на себе зобов'язань за Договором поруки № 17-03-2015 від 17.03.2015, яка була отримана останнім, що підтверджується відповідним підписом уповноваженої особи. (а.с.)

У відповідь на вказану вимогу Відповідач-2 повідомив про те, що зобов'язання будуть ним виконані у строк до 31.03.2017. (а.с. )

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачами грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» в рахунок погашення заборгованості зі сплати 3% річних у 2 438,39 грн, інфляційних у розмірі 11 029,89 грн. та пені у розмірі 38 079,73 грн.

При цьому, Суд враховує, що відповідальність Відповідача-2 як поручителя перед кредитором за Договором № 17-03-2015 від 17.03.2015 обмежується розміром пені, починаючи із дати прострочення як 01.08.2016, а також 3% річних та інфляційних втрат, починаючи із дати прострочення як 07.03.2017, що відповідає висновкам Суду щодо періоду стягнення 3% річних, інфляційних та пені з Відповідача-1 у даній справі.

Таким чином, підлягає стягненню солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3% річних у розмірі 2 438,39 грн, інфляційні у розмірі 11 029,89 грн. та пеню у розмірі 38 079,73 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а на Відповідачів порівну.

Позивачем також заявлено про стягнення з Відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2015 між Адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (Замовник) було укладено Договір № 14-17/05-15 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), за змістом якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між Замовником та ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» () та ТОВ «ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» () - далі за текстом Договору - «Боржники», які виникли на підставі договору №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28 березня 2008 року, Угоди №121/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимога в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України від 02 липня 2012 року та на підставі договору поруки №17-03-2015 від 17 березня 2015 року, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із Боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, 3%-річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржниками перед Замовником зобов'язання згідно договору №01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28 березня 2008 року, Угоди №121/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та на підставі договору поруки №17-03-2015 від 17 березня 2015 року, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені Замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів Замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов'язків Виконавця за даним договором.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було викладено у позовній заяві детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також подано акт здачі-приймання виконаних робіт від 26.12.2017 та платіжне доручення №15 від 23.09.2015 на суму 2 000,00 грн на підтвердження здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу, що оскільки Відповідачами не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому Позивачем розмірі, а також відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, вимоги Позиваача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог Позивача та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а на Відповідачів порівну.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30, ідентифікаційний код 31531059) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 22, ідентифікаційний код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» (03187, м.Київ, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) 3% річних у розмірі 2 438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн 39 коп., інфляційні у розмірі 11 029 (одинадцять тисяч двадцять дев'ять) грн. 89 коп., пеню у розмірі 38 079 (тридцять вісім тисяч сімдесят дев'ять) грн. 73 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 30, ідентифікаційний код 31531059) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» (03187, м.Київ, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) судовий у розмірі 662 (шістсот шістдесят дві) грн. 73 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 828 (вісімсот двадцять вісім) грн. 41 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, село Мархалівка, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 22, ідентифікаційний код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС» (03187, м.Київ, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) судовий у розмірі 662 (шістсот шістдесят дві) грн. 73 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 828 (вісімсот двадцять вісім) грн. 41 коп.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 березня 2018 року

Суддя О.В. Чинчин