РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.03.2018Справа № 910/1556/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ФРОСТ
до Міністерства оборони України
про стягнення 1 823 040,00 грн.
Суддя Удалова О.Г.
представники учасників сторін
від позивача Пузій О.В., адвокат за договором від 01.02.18
від відповідача Кривошея Д.А., довіреність №220/55/д від 22.01.18

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ФРОСТ» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення 1 823 040,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку оплатити товар, поставлений позивачем за договором № 286/2/17/150 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) від 18.09.2017, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 1 823 040,00 грн.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2018 відкрито провадженні у справі №910/1556/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.03.2018.
06.03.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому сторона просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки підстави для оплати поставленого товару відсутні через закінчення бюджетного періоду.
13.03.2018 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем додаткових судових витрат на професійну правничу допомогу та відповідь на відзив, в якій позивач зауважив на тому, що закінчення бюджетного року не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з виконання грошових зобов`язань за договором.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2018.
У судовому засіданні 19.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

18.09.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ФРОСТ» (далі - постачальник) та Міністерством оборони України (далі - замовник) було укладено договір поставки № 286/2/17/150 (далі Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в 2017 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (3931) (технологічне обладнання) лот 1 (39312200-4) обладнання для їдалень (лінія самообслуговування на 500 чол.) (далі товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.
Згідно з п. 1.2. Договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією. Ціна товару з ПДВ становить 1253340,00 грн. та включає доставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи.
Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі за Договором залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3. Договору).
Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
Приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовника за кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару (п. 2.4. Договору).
Згідно з п. 3.1. Договору ціна цього договору становить 1253340,00 грн., у т.ч.: без ПДВ 1044450,00 грн., ПДВ 208890,00 грн. (за загальним фондом).
Відповідно до п. 4.1 зазначеного правочину розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства.
Пунктом 4.2. Договору передбачено, що до рахунку-фактури додаються: акт приймання (форма 4), видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1. Договору).
Згідно з графіком постачання Міністерства оборони України, що є додатком № 12.1.1 до Договору, сплановано постачання товару у строк до 30.09.2017 включно до військової частини НОМЕР_1 у кількості 8 шт. та до військової частини НОМЕР_2 у кількості 3 шт.
Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1823040,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та актами приймання, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені їх печатками, та копії яких знаходяться в матеріалах справи.
Одночасно, військовою частиною НОМЕР_1 складено, підписано та скріплено печаткою повідомлення-підтвердження, відповідно до яких матеріальні цінності, обумовлені умовами Договору, отримані, прийняті на відповідальне зберігання та оприбутковані за бухгалтерським обліком.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем надавались необхідні документи відповідачу, які Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повертав позивачу без виконання з повідомленням про відсутність підстав для реєстрації зобов`язань за постачене продовольче обладнання через завершення бюджетного року.
Таким чином, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, за отриманий товар у визначений Договором строк не розрахувався, у зв`язку з чим заборгованість останнього перед позивачем складає 1823040,00 грн.
Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На час розгляду спору у господарському суді відповідач не заперечив факт отримання товару за вказаними вище видатковими накладними та не надав доказів повної оплати переданого товару, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1823040,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.
Одночасно, посилання відповідача на відсутність реєстрації на 2018 рік бюджетного зобов`язання за Договором не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплатити отриманий товар.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2009 рік, не виправдовує бездіяльність МНС і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України"), не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті.
За приписами ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).
Отже, за висновками суду, посилання відповідача на закінчення бюджетного року, у зв`язку з чим відповідні бюджетні зобов`язання не були зареєстровані на 2018 рік, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з виконання грошових зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів за поставлений товар у розмірі 1823040,00 грн. підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на оплату послуг адвоката, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування за рахунок відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн., надав суду на підтвердження правомірності вказаних вимог такі докази: договір про надання правової допомоги № б/н від 01.02.2018, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, акт про виплату адвокату гонорару (винагороди) від 01.02.2018, квитанцію до прибуткового касового ордера № 29 від 01.02.2018 на суму 2000,00 грн., акт про виплату адвокату гонорару (винагороди) від 21.02.2018, квитанцію до прибуткового касового ордера № 42 від 21.02.2018 на суму 3500,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на відповідача, що складають 5500,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 27345,60 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, б. 6) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ФРОСТ» (72312, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Ломоносова, б. 23) 1823040,00 грн. (один мільйон вісімсот двадцять три тисячі сорок грн. 00 коп.) заборгованості, 5500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.) витрат на оплату послуг адвоката та витрати по сплаті судового збору в розмірі 27345,60 (двадцять сім тисяч триста сорок п`ять грн. 60 коп.).
3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 26.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова