РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2018Справа №910/296/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни, м. Кривий ріг, Дніпропетровська обл.

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», м. Київ

про стягнення 299 936,85 грн., -

За участю представників учасників справи:

від позивача: від відповідача: Богослов С.В. Максименко В.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа-підприємець Богослова Світлана Миколаївна звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про стягнення 300 461,22 грн., з яких: 278 655,00 грн. - заборгованість за договором оренди, 21 806,22 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення №1/2 від 23.06.2014 в частині сплати орендної плати за період з червня по грудень 2017 року на суму 278 655,00 грн., що стало підставою для нарахування пені в сумі 21 806,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено у справі підготовче судове засідання на 07.02.2018.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.01.2018, проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що між сторонами було укладено два договори оренди (договір №1/1 від 23.06.2014 та №1/2 від 23.06.2014) щодо одного об'єкта оренди, однак з різними періодами оренди (з 23.06.2014 по 31.05.2017 та з 01.06.2017 по 30.04.2020 відповідно). При цьому, як вказує відповідач, позивачем не було підписано акт приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди за першим договором, що, на думку відповідача, свідчить про те, що другий договір, на підставі якого заявлено позов, не вступив в силу. Також відповідачем зазначено, що в порушення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України позивачем безпідставно нараховано пеню за період понад 6 місяців.

31.01.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано про необґрунтованість заперечень відповідача з огляду на презумпцію правомірності правочину, а також висновки господарських судів у справах №904/4930/15 та №904/6888/17, предметом розгляду у яких були, зокрема, вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання договору оренди №1/2 від 23.06.2014 недійсним та про зобов'язання орендодавця прийняти майно.

Також 31.01.2018 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме зменшено вимоги про стягнення пені до суми 21 281,85 грн.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

У судовому засіданні 07.02.2018 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

12.02.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача, в яких останній наголосив, що спірний договір №1/2 від 23.06.2014 не розпочав свою дію, оскільки попередній договір №1/1 від 23.06.2014 не припинений.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2018.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову надав заперечення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково представник відповідача вказав, що договір оренди №1/2 від 23.06.2014, на підставі якого заявлено позов, є нікчемним, оскільки його не було нотаріально посвідчено.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014 між фізичною особою-підприємцем Богословою Світланою Миколаївною (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №1/1 (далі - Договір №1/1), за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 88,6 кв.м., яке розташоване у будівлі за адресою: 50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд. №25, приміщення №41 на строк 2 роки 11 місяців 8 днів з 23.06.2014 по 31.05.2017 включно.

Також, 23.06.2014 між фізичною особою-підприємцем Богословою Світланою Миколаївною (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №1/2 (далі - Договір №1/2), за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 88,6 кв.м., яке розташоване у будівлі за адресою: 50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд. №25, приміщення №41 на строк 2 роки 11 місяців з 01.06.2017 по 31.04.2020 включно.

Згідно з пунктами 2.1 Договору №1/1 та Договору №1/2 передача об'єкта оренди орендареві відбувається в строк, визначений пунктами 4.2.1 договорів (тобто, не пізніше 3 робочих днів з дня набрання чинності договорами), та підтверджується актом прийому-передачі в оренду об'єкта оренди (додаток №1), який підписується уповноваженими представниками сторін.

У пунктах 6.1, 6.2 Договору №1/1 та Договору №1/2 сторони погодили розмір орендної плати за користування об'єктом.

Відповідно до п. 6.7 Договору №1/1 та Договору №1/2 орендар починає сплачувати орендну плату з моменту підписання сторонами акту прийому передачі об'єкта оренди орендарю і припиняє з дня підписання акту прийому-передачі об'єкта оренди орендодавцю.

У пункті 10.2 Договору №1/1 та Договору №1/2 сторони передбачили, що вказані договори набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення відбитками їх печаток та діють відповідно до терміну оренди об'єкта оренди протягом строку, визначеного в пункті 10.1 договорів, однак у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цими договорами.

На виконання пункту 2.1 Договору №1/1 та Договору №1/2 сторонами було підписано відповідні акти прийому-передачі нежилого приміщення від 23.06.2014, за змістом яких орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди у користування на умовах, що передбачені в Договорі №1/1 та Договорі №1/2 відповідно.

У зв'язку з неналежним виконанням орендарем обов'язку зі сплати орендної плати протягом періоду оренди за Договором №1/1, фізична особа-підприємець Богослова Світлана Миколаївна неодноразово зверталась до суду з позовами про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості з орендної плати.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 у справі №910/611/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з орендної плати за Договором №1/1 за період з серпня по грудень 2016 року в розмірі 194 998,88 грн., пеню у розмірі 11 569,31 грн., 3% річних в сумі 1 209,05 грн., інфляційні втрати в сумі 4 949,30 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі №910/9405/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з орендної плати за Договором №1/1 за період з січня по травень 2017 року в розмірі 205 080 грн. та пеню у розмірі 11 543,71 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку з наявністю у відповідача, як вказує позивач, заборгованості з орендної плати за Договором №1/2 (згідно з умовами якого строк оренди розпочався 01.06.2017) в розмірі 278 655,00 грн. за період з червня по грудень 2017 року, що стало підставою для нарахування пені.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладені сторонами договори оренди нежитлового приміщення №1/1 та №1/2 від 23.06.2014 є договорами оренди (найму), які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ст. 795 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи (актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 23.06.2014) підтверджується факт передачі в оренду позивачем та прийняття відповідачем об'єкта оренди за Договором №1/2.

При цьому, як зазначалось судом, у пункті 10.1 Договору №1/2 сторони домовились, що строк оренди за цим договором становить 2 роки 11 місяців з 01.06.2017 по 31.04.2020 включно.

У даному випадку господарський суд зауважує, що статтею 3 Цивільного кодексу України віднесено свободу договору до загальних засад цивільного законодавства.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному волевиявленні сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Таким чином, строк оренди за Договором №1/2, який встановлено сторонами на майбутній період, узгоджується з принципом свободи договору та не суперечить чинному законодавству.

За твердженнями відповідача, 01.06.2017 Договір №1/2 не вступив в силу, а строк оренди за вказаним договором не розпочався, оскільки позивачем не підписано акт про прийняття об'єкта оренди від орендаря за Договором №1/1.

З приводу вказаних доводів відповідача господарський суд зазначає, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про зобов'язання фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Сергіївни прийняти орендоване майно за Договором №1/1 були предметом розгляду у справі №904/6888/17. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2017, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 та постановою Верховного Суду від 13.03.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Так, Господарський суд Дніпропетровської області, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що договір №1/2 набрав чинності з моменту підписання його сторонами, строк оренди приміщення розпочався з 01.06.2017. Сторонами не надано доказів розірвання цього договору, визнання його недійсним в судовому порядку. Відмова орендодавця від підписання акту приймання-передачі об'єкту оренди не порушує права позивача за наявності діючого між сторонами договору оренди №1/2 від 23.06.2014 відносно того самого майна. Між сторонами відсутній спір щодо припинення договору оренди №1/1 від 23.06.2014. У орендодавця відсутні претензії до орендаря з приводу неповернення приміщення за договором №1/1 від 23.06.2014.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у справі №904/6888/17 в касаційному порядку, вказав, що з огляду на договірні відносини, що склалися між сторонами, на момент звернення банку до суду з даним позовом правовою підставою перебування спірного нежитлового приміщення у позивача є Договір №1/2, який не розірвано та не визнано недійсним у судовому порядку, в зв'язку з чим він є чинним. Наявність дійсної правової підстави перебування майна у орендаря унеможливлює його примусове повернення орендодавцю в судовому порядку.

Також безпідставними є твердження представника відповідача про те, що Договір №1/2 є нікчемним в силу ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у зв'язку з недотриманням нотаріальної форми правочину. При цьому, господарський суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України нотаріальному посвідченню підлягає договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше. У даному випадку законодавство розрізняє поняття «строк договору» та «строк найму» і містить вимогу щодо нотаріального посвідчення договору, умови якого передбачають строк найму на три роки і більше. В свою чергу, умовами Договору №1/2 передбачено, що строк оренди становить 2 роки 11 місяців, а доводи відповідача про нікчемність правочину є необґрунтованими. Аналогічні доводи відповідача також розглядались та були відхилені судом в межах справи №904/4930/15.

Враховуючи наведене, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір №1/2, на підставі якого виник спір у даній справі, як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

На момент розгляду справи Договір №1/2 є чинним та підлягає виконанню його сторонами. Доказів розірвання договору та повернення об'єкта оренди орендодавцю матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з п. 6.1 Договору №1/2 розмір орендної плати за цим договором за 1 кв.м. приміщення становить суму в гривнях, еквівалентну 16,93 доларів США по курсу продажу орендарем долара США на день відповідного орендного платежу без врахування ПДВ.

Відповідно до п. 6.2 Договору №1/2 загальна сума орендної плати на місяць визначається шляхом множення кількості квадратних метрів площі об'єкта оренди згідно з актом прийому-передачі на зазначений вище розмір орендної плати за один метр згідно з цим договором. Загальна сума орендної плати за місяць становить суму в гривнях, еквівалентну 1500,00 доларів США по курсу продажу орендарем долара США на день відповідного орендного платежу без врахування ПДВ за місяць.

Пунктом 6.3 Договору №1/2 передбачено, що впродовж дії всього терміну договору для визначення відповідної щомісячної орендної плати використовується гривневий еквівалент долара США на день відповідного орендного платежу по курсу продажу орендарем долара США без урахування ПДВ.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, умовами Договору №1/2 (п. п. 6.1, 6.2 договору) сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання (сплата орендної плати) в іноземній валюті (долари США) та встановили механізм визначення суми орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем (відповідачем).

Як вбачається зі змісту пунктів 6.9, 6.10 Договору №1/2, орендна плата сплачується щомісячно у безготівковому порядку шляхом банківського переказу на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15 числа поточного місяця (у випадку, якщо орендодавець не порушує строку виставлення рахунку на оплату), за який здійснюється оплата, на підставі виставленого орендодавцем рахунку-фактури. Орендодавець повинен вчасно виставляти такі рахунки орендареві не пізніше 5 числа поточного місяця. По закінченню кожного розрахункового (поточного) місяця сторонами підписується акт про надання послуг.

Судом встановлено, що у період з червня по грудень 2017 року позивачем складались та направлялись відповідачу відповідні рахунки на оплату та акти здачі-прийняття наданих послуг, а саме:

за червень 2017 року - рахунок №6 від 01.06.2017 (направлений відповідачу 01.06.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 30.06.2017 (направлений відповідачу 03.07.2017) на суму 39 480,16 грн.;

за липень 2017 року - рахунок №7 від 03.07.2017 (направлений відповідачу 03.07.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 31.07.2017 (направлений відповідачу 01.08.2017) на суму 38 984,89 грн.;

за серпень 2017 року - рахунок №8 від 01.08.2017 (направлений відповідачу 01.08.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 31.08.2017 (направлений відповідачу 01.09.2017) на суму 38 850,21 грн.;

за вересень 2017 року - рахунок №9 від 01.09.2017 (направлений відповідачу 01.09.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 30.09.2017 (направлений відповідачу 03.10.2017) на суму 38 774,90 грн.;

за жовтень 2017 року - рахунок №10 від 03.10.2017 (направлений відповідачу 03.10.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 31.10.2017 (направлений відповідачу 01.11.2017) на суму 40 199,59 грн.;

за листопад 2017 року - рахунок №11 від 01.11.2017 (направлений відповідачу 01.11.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 30.11.2017 (направлений відповідачу 01.12.2017) на суму 40 469,82 грн.;

за грудень 2017 року - рахунок №12 від 01.12.2017 (направлений відповідачу 01.12.2017) та акт здачі-прийняття наданих послуг від 31.12.2017 на суму 40 724,99 грн.

Відтак, матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем свого обов'язку виставляти та направляти орендарю рахунки на оплату не пізніше 5 числа поточного місяця.

Одночасно з цим, оскільки відповідно до п. 6.9 Договору №1/2 орендна плата сплачується щомісячно не пізніше 15-го числа поточного місяця, то гривневий еквівалент розміру орендної плати за спірний період повинен визначатися з урахуванням курсу продажу долара США станом на останній день належного виконання грошового зобов'язання відповідачем. Таким чином, розрахунок суми заборгованості з орендної плати, складений позивачем, є правильним, узгоджується з умовами договору та відповідає висновкам судів у справах №910/611/17 та №910/9405/17 між тими ж сторонами та з аналогічних підстав. Відповідачем заперечень з приводу правильності розрахунків позивача не висловлено.

Судом було досліджено курс продажу Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» долара США (до матеріалів справи витяги долучено з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»: https://credit-agricole.ua/) станом на 15.06.2017 (26,03 грн. за 1 дол. США), станом на 17.07.2017 (26,05 грн. за 1 дол. США), станом на 15.08.2017 (25,80 грн. за 1 дол. США), станом на 15.09.2017 (26,30 грн. за 1 дол. США), станом на 16.10.2017 (26,79 грн. за 1 дол. США), станом на 15.11.2017 (26,80 грн. за 1 дол. США), станом на 15.12.2017 (28,00 грн. за 1 дол. США).

Отже, заборгованість відповідача з орендної плати за Договором №1/2 за період з червня по грудень 2017 року становить 278 655,00 грн., з яких.

за червень 2017 року - 39 045,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,03 грн. = 39 045,00 грн.);

за липень 2017 року - 39 075,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,05 грн. = 39 075,00 грн.);

за серпень 2017 року - 38 700,00 грн. (1 500,00 доларів США х 25,80 грн. = 38 700,00 грн.);

за вересень 2017 року - 39 450,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,30 грн. = 39 450,00 грн.);

за жовтень 2017 року - 40 185,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,79 грн. = 40 185,00 грн.);

за листопад 2017 року - 40 200,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,80 грн. = 40 200,00 грн.);

за грудень 2017 року - 42 000,00 грн. (1 500,00 доларів США х 26,80 грн. = 42 000,00 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, з урахуванням положень ст. 530, ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України, враховуючи умови п. 6.9 Договору №1/2, відповідач повинен був сплатити орендну плату за червень 2017 року до 15.06.2017 включно, за липень 2017 року - до 17.07.2017 включно, за серпень 2017 року - до 15.08.2017 включно, за вересень 2017 року - до 15.09.2017 включно, за жовтень 2017 року - до 16.10.2017 включно, за листопад 2017 року - до 15.11.2017 включно, за грудень 2017 року - до 15.12.2017 включно.

Відтак, за висновками суду, строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив позивачу орендну плату за користування об'єктом оренди за період з червня по грудень 2017 року за Договором №1/2 (відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу орендної плати за спірний період), що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, а також не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 278 655,00 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни про стягнення заборгованості в розмірі 278 655,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в сумі 21 281,85 грн. за прострочення сплати орендної плати за червень-грудень 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.4 Договору №1/2 передбачено, що у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати більше ніж на місяць, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з оплати орендної плати за червень-грудень 2017 року не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі річної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

При цьому, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суми пені судом встановлено, що при розрахунку загальної суми пені позивач використовував показник розміру подвійної облікової ставки за один день (0,068%, 0,074%, 0,079%). Однак, таке значення є округленим і може наводитись з довідковою метою, але не може застосовуватись при розрахунку, оскільки таке заокруглення призводить до арифметичної похибки. Наприклад, сума пені за прострочення сплати 39 045,00 грн. за період з 16.06.2017 по 26.10.2017 (133 дні) становить 3 556,84 грн. (39 045,00 грн. х (2 х 12,5%) / 365 днів х 133 дні = 3 556,84 грн.), а не 3 531,23 грн., як вказує позивач.

Крім того, позивачем безпідставно вказано першим днем нарахування пені останній день належного виконання грошового зобов'язання, який до періоду прострочення не включається.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги період нарахування пені, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також враховуючи визначену позивачем кінцеву дату періоду прострочення (31.12.2017), сума пені за прострочення сплати орендної плати за період з червня по грудень 2017 року становить 20 737,76 грн., з яких:

- 4 972,09 грн. сума пені, нарахована за період з 16.06.2017 по 14.12.2017 (кінцеву дату визначено позивачем) за прострочення орендної плати в сумі 39 045,00 грн. за червень 2017 року;

- 4 647,25 грн. сума пені, нарахована за період з 18.07.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 39 075,00 грн. за липень 2017 року;

- 3 833,95 грн. сума пені, нарахована за період з 16.08.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 38 700,00 грн. за серпень 2017 року;

- 3070,62 грн. сума пені, нарахована за період з 16.09.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 39 450,00 грн. за вересень 2017 року;

- 2 274,58 грн. сума пені, нарахована за період з 17.10.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 40 185,00 грн. за жовтень 2017 року;

- 1 405,35 грн. сума пені, нарахована за період з 16.11.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 40 200,00 грн. за листопад 2017 року;

- 533,92 грн. сума пені, нарахована за період з 16.12.2017 по 31.12.2017 за прострочення орендної плати в сумі 42 000,00 грн. за грудень 2017 року.

Таким чином, вимоги про стягнення пені в розмірі 21 281,85 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 20 737,76 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з орендної плати в розмірі 278 655,00 грн. та пені в сумі 20 737,76 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення пені в сумі 544,09 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

При здійсненні розподілу судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 4 490,89 грн. Судовий збір в сумі 8,16 грн. (за розгляд позовних вимог, які залишено без задоволення) залишається за позивачем.

Також, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, судовий збір в сумі 7,87 грн. (пропорційно ціні зменшених позовних вимог) може бути повернуто за ухвалою суду позивачу, на підставі його відповідного клопотання.

Щодо витрат, заявлених відповідачем (40,00 грн. на направлення відзиву), господарський суд зазначає, що такі витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 42/4; ідентифікаційний код 14361575) на користь фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни (50027, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість з орендної плати в розмірі 278 655 (двісті сімдесят вісім тисяч шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп., пеню в сумі 20 737 (двадцять тисяч сімсот тридцять сім) грн. 76 коп. та судовий збір в розмірі 4 490 (чотири тисячі чотириста дев'яносто) грн. 89 коп.

3. Відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 544,09 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.03.2018.

Суддя В.В. Князьков