ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2018

Справа № 910/652/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Маліал” (49000, м. Дніпро, вул. Марка Озерного, буд.1-А)

до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (036803, м. Київ, вул. Тверська, буд.5)

про стягнення 9 862,10 грн.

за участю представників сторін: не з’явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Маліал” звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом, посилаючись на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” зобов’язань з своєчасної оплати поставленого за договором № ПР/БМЕС-17451/НЮ від 12.05.2017 товару, у зв’язку з чим нараховує штрафні санкції у розмірі 4500,94 грн. пені, 514,66 грн. 3% річних, 4846,50 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018 відкрито провадження за вказаним позовом, зобов’язано сторін надати свої пояснення щодо поданого позову, заперечення до відзиву та призначено розгляд справи на 27.02.2018.

26.02.2018 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

27.02.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 2702.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.03.2018.

Сторони у судове засідання 27.03.2018 своїх представників не направили, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином відповідно до ст.120 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ" (надалі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір № ПР/БМЕС-17451/НЮ на поставку профілів для армування (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити згідно зі Специфікації № 1, що є Додатком № 1 до даного договору, товар, а покупець зобов'язався прийняти його та оплатити.

Відповідно до п. 4.1. договору товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP.

Загальна сума договору складає 113 848,80 грн. з урахуванням ПДВ 20% та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (п. 5.2. договору).

Пунктом 6.4. договору встановлено, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином.

Відповідно до п. 9.1.1. договору покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість поставленого товару у відповідності до розділу 6 даного договору.

За умовами п. 14.1. договору сторони передбачили, що термін дії договору - з моменту його підписання і до 31.12.2017.

На виконання умов даного договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар згідно специфікації № 1 на загальну суму 113 848,80 грн., що підтверджується видаткової накладною № М-000000-31 від 24.05.2017, актом № М-0000003 приймання-передачі товару від 24.05.2017 та товарно-транспортною накладною № 24/05/31 від 24.05.2017, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маліал» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 121 796,40 грн. за договором №ПР/БМЕС-17451/НЮ від 12.05.2017р.

Рішенням від 09.11.2017 Господарського суду міста Києва у справі №910/15399/17, з огляду на невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті поставленого позивачем за договором №ПР/БМЕС-17451/НЮ від 12.05.2017 товару, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маліал» 113 848,80 грн. заборгованості, 7 096,05 грн. пені, 851,53 грн. 3% річних.

Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах).

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення №910/15399/17 від 09.11.2017 Господарського суду міста Києва має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Зазначене рішення суду було виконано 29.11.2017, що підтверджується платіжним дорученням №522518 від 29.11.2017.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 4500,94 грн. пені за період з 06.10.2017 по 29.11.2017, 514,66 грн. 3% річних за період з 06.10.2017 по 29.11.2017, 4846,50 грн. інфляційних втрат за період з 06.10.2017 по 29.11.2017.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/15399/17 вже стягувалась пеня та 3% річних від простроченої суми за період з 07.07.2017 по 05.10.2017, отже, позивачем заявлено інший період з 06.10.2017 по 29.11.2017 (дату оплату).

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п.10.2 договору №ПР/БМЕС-17451/НЮ від 12.05.2017р. покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Заявлені позивачем 4 500,94 грн. пені, судом перевірені та задовольняються в межах заявлених сум.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 4 846,50 грн. інфляційних втрат, 514,66 грн. 3% річних, після перевірки розрахунку, задовольняються судом.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Позивачем заявлено про стягнення 9 862,10 грн. судових витрат в які входять судовий збір, послуги банку за оплату судового збору, підготовка позову, відправлення позову поштою, участь адвоката, транспортні витрати адвоката.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

До матеріалів справи позивачем не долучено жодного доказу понесених позивачем на правову допомогу та інших втрат.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що розмір заявлених судових витрат на правову допомогу є необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 73-74, 76-77, 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал" (49072, місто Дніпро, вул. Марка Озерного, буд. 1-А, ідентифікаційний код 37538490) пеню у сумі 4 500 (чотири тисячі п’ятсот) грн. 94 грн., 3 % річних у сумі 514 (п’ятсот чотирнадцять) грн. 66 коп., інфляційні втрати, 4 846 (чотири тисячі вісімсот сорок шість) грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 30.03.2018.

Суддя                                                                                           Ярмак О.М.