РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2018Справа № 910/21825/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до житлово-будівельного кооперативу "Художник-1"

про стягнення 111 665,60 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу "Художник-1" про стягнення 111 665,60 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та житлово-будівельним кооперативом "Художник-1" укладено договір купівлі-продажу № 20/12 від 20.12.2016 р., відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов'язується передати у власність тепловий вузол, склад комплектація якого визначена в специфікації № 1 до цього договору та який, встановлений за адресою: АДРЕСА_2, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим договором та специфікацією № 1.

Згідно з п. 3.3. договору, оплата ціни (вартості) товару, зазначеної в п. 3.1. договору, здійснюється на умовах розстрочки щомісячними платежами протягом 35 календарних місяців з дати підписання цього договору. Розмір місячного платежу складає 10 044,46 грн., який сплачується покупцем не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць).

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати не здійснив, станом на 10 листопада 2017 року повинен був сплатити 100 444,60 грн., у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену основну заборгованість, 3 % річних в розмірі 1 395,00 грн., індекс інфляції 1 106,00, пеню в розмірі 8 715,00 грн. грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.12.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.01.2018 р.

У судове засідання 22.01.2018 р. представники сторін з'явилися, вимоги ухвали суду від 07.12.2017 р. не виконали.

Представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

15.12.2017 р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 12 ГПК України).

Оскільки у даній справі ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не є складною, суд приходить до висновку, що її розгляд має здійснюватись у порядку спрощеного позовного провадження .

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.01.2018 р. постановлено, що справу № 910/21579/17 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

30.01.2018 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

16.02.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позовних вимог, документи по справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.12.2016 р. між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та житлово-будівельним кооперативом "Художник-1" укладено договір купівлі-продажу № 20/12.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов'язується передати у власність тепловий вузол, склад комплектація якого визначена в специфікації № 1 до цього договору та який, встановлений за адресою: АДРЕСА_2, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим договором. Специфікації № 1 до цього договору, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Специфікація № 1 до договору купівлі-продажу № 20/12 від 20.12.2016 р. підписана обома сторонами.

Згідно з п. 2.1 договору, передача товару у власність покупця здійснюється продавцем одночасно з підписанням сторонами цього договору.

Пунктом 2.2. договору, факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної, які підписуються обома сторонами у момент передачі-приймання товару. Товар передається у стані як «є».

Покупець підписанням двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної підтверджує, що він оглянув товар до підписання цього договору. Покупець також провів всі необхідні дослідження та перевірки обладнання, з якого складається товар. Покупець обізнаний зі станом, якістю комплектністю товару. Покупець підписанням цього договору підтверджує, що всі вказані характеристики товару його задовольняють і повністю відповідають умовам цього договору (п. 2.3.).

Відповідно до п. 2.4. договору, моментом переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. Покупець несе ризик випадкової загибелі (або пошкодження) товару з моменту підписання обома сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Позивач передав у власність відповідача товар - вузол (вузол обліку) згідно з специфікації № 1 до договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи підписаною та скріплений печатками сторін акт від 20.12.2016 р.

В згаданому акті сторони зазначили, що разом з об'єктом продавець передав покупцеві наступні приналежності та документи, які стосуються об'єкту:

проектна документація;

дозвіл Держнагляду;

паспорти на обладнання.

Покупець підписання цього акту підтверджує, що він оглянув товар до підписання договору, провів всі необхідні дослідження та перевірки обладнання та інших конструктивних елементів об'єкту, покупець обізнаний зі станом, якістю, комплектністю та іншими характеристиками товару, отримав всі необхідні документи та приналежності щодо товару, та стверджує, що немає до продавця жодних претензій майнового та іншого характеру.

Відповідно п. 3.1. договору, загальна ціна (вартість) товару за цим договором складає 351 556,00 грн., та не підлягає зміні протягом дії цього договору.

Згідно з п. 3.2. договору, оплата ціни (вартості) товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що оплата ціни (вартості) товару, зазначеної в п. 3.1. договору, здійснюється на умовах розстрочки щомісячними платежами протягом 35 календарних місяців з дати підписання цього договору. Розмір місячного платежу складає 10 044,46 грн., який сплачується покупцем не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць).

Покупець зобов'язується оплатити вартість (ціну) товару у визначені цим договором строки (терміни) (п.п. 4.2.2. п. 4.2.).

На часткове виконання умов договору відповідач 15.11.2017 р. сплатив позивачеві 5 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (наявна в матеріалах справи).

Частина 1 статті 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Для врегулювання спору мирним шляхом позивач 15.09.2017 р. направив відповідачу претензію вих. № б/н від 12.09.2017 р. про сплату заборгованості за договром, отримана останнім 12.10.2017 р., що підтверджується фіскальним чеком № 4261 від 15.09.2017 р., описом вкладення у цінний лист та витягом із Укрпошти за ідентифікатором 158.

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 вдруге направив житлово-будівельному кооперативу "Художник-1" претензію вих. № б/н від 03.11.2017 р., отримана останнім 27.11.2017 р., видно із витягу Укрпошти за ідентифікатором 849.

У відзиві на позовну заяву від 14.02.2018 р. відповідач зазначає, що заперечує проти позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що договір від відповідача підписував голова правління ОСОБА_2, в договорі на підтвердження його повноважень зазначено, що діяв на підставі статуту та рішення Правління від 14.12.2016 р., але на момент підписання цього договору, діяв статут в редакції 1966 року, тобто голова Правління перевищив свої повноваження, самомстійно встановивши для себе повноваження на підписання такого договру, а також приховав від мешканців буддинку факт укладення договруна невигідних для них умовах, тому вважає, що договір купувлі-продажу від 20.12.2016 р. недійсним.

Суд не приймає доводи зазначені вище оскільки відповідно до абзацу шостого підпункту 3.3 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Згідно з п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, в матеріалах справи наявна виписка по рахунку за 15.11.2017 р., з якої видно що ЖБК «Художник» сплатив позивачеві 5 000,00 грн. за установку теплового вузла згідно договору від 20.12.2016 р.

Таким чином, відповідач схвалив своїми діями правочин, а саме частково оплатив товар.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем за товар в сумі 95 449,60 грн. = 100 449,60 грн. (заборгованість станом на 10.11.2017 р.) - 5000,00 грн. (часткова оплата відповідача) належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивач нарахував відповідачу індекс інфляції в розмірі 1 106,00 грн. та 3 % річних в розмірі 1 395,00 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

За перерахунком суду розмір індексу інфляції становить більшу суму ніж нараховано позивачем.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції розмірі 1 106,00 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення індексу інфляції підлягає задоволенню в розмірі 1 106,00 грн.

Суд встановив, що розрахунок 3 % річних, наданий позивачем є не вірним, оскільки п. 3.3. договору, передбачено, що розмір місячного платежу складає 10 044,46 грн., який сплачується покупцем не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць), тому першим днем невиконання грошового зобов'язання є 11 число кожного календарного місяця, суд надає власний розрахунок:

Розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
5 044,9611.01.2017 - 10.11.,05
10 044,9611.02.2017 - 10.11.,39
10 044,9611.03.2017 - 10.11.,28
10 044,9611.04.2017 - 10.11.,68
10 044,9611.05.2017 - 10.11.,91
10 044,9611.06.2017 - 10.11.,32
10 044,9611.07.2017 - 10.11.,55
10 044,9611.08.2017 - 10.11.20179275,96
10 044,9611.09.2017 - 10.11.20176150, 36
10 044,9611.10.2017 - 10.11.20173125,59
Всього 1 262,09 грн.
Вимога позивача щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 262, 09 грн.

В частині стягнення 3% річних у розмірі 132,91 грн. відмовити.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 8 715,00 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.3. договору, у випадку несвоєчасного виконання покупцем прийнятих на себе грошових зобов'язань вказаних в п. 3.3. даного договору покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

За перерахунком суду розмір пені становить більшу суму ніж нараховано позивачем.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 715,00 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі 8 715,00 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ч.9 ст.165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з житлово-будівельного кооперативу "Художник-1" (01014, м. Київ, провул. Бастіонний, 9, ідентифікаційний код 22894096) на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість в розмірі 95 449 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста сорок дев'ять) грн. 60 коп., індекс інфляції в розмірі 1 106 (одна тисяча сто шість) грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 1 262 (одна тисяча двісті шістдесят дві) грн. 09 коп., пеню в розмірі 8 715 (вісім тисяч сімсот п'ятнадцять) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1 597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 93 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий