ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.2018р. Справа №905/192/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансексім», м.Кривий Ріг

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»,

м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 2180434,35 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

В судовому засіданні оголошувалась перерва

з 14.03.2018р. до 22.03.2018р. о 12.30 год.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансексім», м.Кривий Ріг, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 2180434,35 грн., у тому числі:

- три проценти річних в сумі 110841,84 грн. та інфляція в сумі 504970,13 грн., які нараховані внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 21.09.2016р.

- стягнення заборгованості в сумі 1379663,73 грн. за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р., №092201-кор від 20.10.2017р., №040401-кор від 20.10.2017р., №073001 від 20.10.2017р., №040501-кор від 20.10.2017р.

- стягнення трьох процентів річних в сумі 35033,29 грн. та інфляції в сумі 149925,37 грн. внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати заборгованості за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №088М/16 від 10.03.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. по справі №905/1327/17, договір №088М/16 від 10.03.2015р., специфікацію №1 до договору №088М/16 від 10.03.2015р., специфікацію №2 до договору №088М/16 від 10.03.2015р., видаткові накладні №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №051901 від 19.05.2015р., №070901 від 09.07.2015р., №0920201 від 22.09.2016р., корегуючий рахунок №100501 від 05.10.2015р. до рахунку №070901 від 09.07.2015р. з актом узгодження ціни у звязку зі зміною валютного курсу від 05.10.2015р., корегуючий рахунок №111201 від 12.11.2015р. на оплату до рахунку №051901 від 19.05.2015р. з актом узгодження ціни у звязку зі зміною валютного курсу від 12.11.2015р., корегуючий рахунок №092201-кор від 20.10.2017р. на оплату рахунку №092201 від 21.09.2015р., корегуючий рахунок №040401-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №040401 від 04.04.2016р., корегуючий рахунок №073001 від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №073001 від 30.07.2015р., корегуючий рахунок №040501-кор від 20.10.2017р. на оплату рахунку №040501 від 05.04.2016р.

Відповідач 28.02.2018р. надав відзив на позовну заяву від 27.02.2018р. №09-9/9, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 176299,20 грн. за корегуючим рахунком №100501 від 05.10.20145р. та заборгованості у розмірі 332948,00 грн. за корегуючим рахунком №111201 від 12.11.2015р. є необґрунтованими, у звязку з частковою сплатою відповідачем вищезазначених рахунків та станом на час розгляду справи заборгованість за рахунком №100501 від 05.10.2015р. складає 26299,20 грн., за рахунком №111201 від 12.11.2015р. складає 282948,00 грн.;

- вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних за період з 01.03.2017р. по 28.09.2017р. є не правомірними, адже, три проценти річних за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. вже було стягнуто з відповідача рішенням господарського суду Донецької області від 11.07.2017р. по справі №905/1327/17 (що набрало законної сили) та сплачені відповідачем під час добровільного виконання рішення, звязку з вищенаведеним відповідачем надано суду відповідний контррозрахунок трьох процентів річних;

- умови договору, специфікації, положень ст.533 Цивільного кодексу України та фактичні обставини справи підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих за несплату корегуючи рахунків, відсутні, оскільки втрати від знецінення національної валюти інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

12.03.2018р. на електрону адресу суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких останній посилається на правомірність нарахування інфляційних втрат, оскільки грошове зобовязання за договором визначене в гривні по курсу гривні до долару США, і саме розмір грошового зобовязання в гривні підлягає виконанню, то з моменту перерахунку боржник відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зобовязаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобовязання. Разом з тим, позивач зазначає, що до суми стягнутої заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) у справі №905/1327/17 не входила сума за корегуючими рахунками та відповідні нарахування на неї пені, інфляції, трьох процентів річних, а оплати 29.02.2016р. на суму 150000,00 грн. та 12.02.2016р. на суму 50000,00 грн. були зараховані в рахунок заборгованості без врахування перерахунку суми боргу за курсом НБУ.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За приписами п.п.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

10.03.2015р. між позивачем та відповідачем був підписаний типовий договір №088М/16, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався передати, а відповідач (покупець) прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених даним договором.

Кількість, номенклатура обладнання вказуються у специфікаціях до договору, які є його невідємною частиною (п.2.1 договору).

Згідно розділу 3 договору від 10.03.2015р. №088М/16 поставка обладнання здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Позивач зобовязаний поставити обладнання на умовах, поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000р. Строки поставки обладнання вказуються у специфікаціях.

Відповідно до п.4.3 договору загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій.

Сторонами було підписано специфікацію №1 від 10.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16, згідно якої постачанню позивачем відповідачу підлягала колесна пара з буксами у кількості 50 одиниць на суму 12150000,00 грн., умови поставки DDP склад покупця.

Відповідно до специфікації №2 від 17.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16, постачанню позивачем відповідачу підлягала колесна пара колії у кількості 24 одиниці на суму 2136960,00 грн., умови поставки DDP склад покупця.

У відповідності до умов Специфікації №1 до договору №088М/16 від 10.03.2015р., позивачем було частково поставлено товар за видатковими накладними:

- №073001 від 30.07.2015р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 10шт. на загальну суму 2430000,00 грн.;

- №040401 від 04.04.2016р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 13шт. на загальну суму 3159000,00 грн.;

- №040501 від 05.04.2016р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 7шт. на загальну суму 1701000,00 грн.;

У відповідності до умов Специфікації №2 до договору №088М/16 від 10.03.2015р., позивачем було частково поставлено товар за видатковими накладними:

- №051901 від 19.05.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 10шт. на загальну суму 890400,00 грн.;

- №070901 від 09.06.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 6шт. на загальну суму 534240,00грн.;

- №092201 від 22.09.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 8шт. на загальну суму 712320,00 грн.

Відповідно до розділів 5 договору №088М/16 від 10.03.2015р.оплата відповідачем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, вказаний у договорі. Оплата за поставлене обладнання буде здійснюватися протягом строку, вказаного у специфікації, який відраховується з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних в п.6.3 договору рахунку на оплату обладнання, транспортних та супровідних документів, упаковочних документів, сертифікату або паспорту якості постачальника або виробника, сертифікатів санітарно-гігієнічного висновку та сертифікату радіологічної безпеки, акту приймання-передачі обладнання.

Згідно специфікації №1 від 10.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 передбачено відстрочку платежу 20 календарних днів з моменту поставки. При цьому, датою поставки вважається дата, вказана в товаротранспортній та/або видатковій накладній з відміткою покупця про отримання обладнання (п.8 специфікацій).

За змістом специфікації №2 від 17.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 вартість обладнання сплачується протягом 20 банківських днів наступних за днем поставки та отримання покупцем повного пакету документів згідно з п.6.3 договору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. по справі №905/1327/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансексім», м.Кривий Ріг до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 7405062,20 грн., у тому числі основний борг у сумі 5811206,20 грн., інфляція в сумі 727985,33 грн., три проценти річних в сумі 238446,16 грн. та пеня в сумі 627424,51 грн., задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 5811206,20 грн., інфляцію в сумі 727985,33 грн., три проценти річних в сумі 237574,49 грн. та пеню в сумі 625436,37 грн., всього заборгованість в сумі 7402202,39 грн., судовий збір в сумі 111031,50 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. по справі №905/1327/17 рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. у справі №905/1327/17 залишено без змін.

Таким чином, рішення суду по справі №905/1327/17 набрало законної сили 12.09.2017р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.326 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено в рішенні господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. та постанові Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. по справі №905/1327/17, згідно з наданими до матеріалів справи видатковими накладними позивачем за умовами специфікацій №1 від 10.03.2015р., №2 від 17.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 було поставлено відповідачу:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. товар на суму 2430000,00 грн.;

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. товар на суму 3159000,00 грн.;

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. товар на суму 1701000,00 грн.;

- за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. товар на суму 890400,00 грн.;

- за видатковою накладною №070901 від 09.07.2015р. товар на суму 534240,00 грн.;

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. товар на суму 712320,00 грн.

Позивачем на оплату вказаного товару було надано рахунок-фактуру №073001 від 30.07.2015р. на суму 2430000,00 грн., рахунок-фактуру №040401 від 04.04.2016р. на суму 3159000,00 грн., рахунок-фактуру №040501 від 05.04.2016р. на суму 170100,00грн., рахунок-фактуру №051901 від 19.05.2016р. на суму 890400,00 грн., рахунок-фактуру №070901 від 09.07.2015р. на суму 534240,00 грн., рахунок-фактуру №092201 від 21.09.2015р. на суму 712320,00 грн.

Відповідачем було сплачено за договором №088М/16 від 10.03.2015р., зокрема,:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. була здійснена оплата 21.10.2015р. на суму 200000,00 грн., 10.11.2015р. на суму 100000,00 грн., 30.11.2015р. на суму 500000,00 грн., 30.12.2015р. на суму 741113,80 грн., 18.03.2016р. на суму 100000,00 грн., всього 1641113,80грн.

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. оплата здійснена не була;

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. оплата здійснена не була;

- за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. була здійснена оплата 05.08.2015р. на суму 90400,00грн, 06.08.2015р. на суму 100000,00грн., 14.09.2015р. на суму 100000,00грн., 02.10.2015р. на суму 100000,00грн., 12.10.2015р. на суму 200000,00грн., 23.10.2015р. на суму 150000,00грн., 12.11.2015р. на суму 150000,00грн. Всього: 890400,00грн. (сплачено в повному обсязі);

- за видатковою накладною №070901 від 09.07.2015р. була здійснена оплата 05.10.2015р. на суму 534240,00грн. (сплачено в повному обсязі);

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. оплата здійснена не була.

Таким чином, згідно встановлених судовим рішенням у справі №905/1327/17 обставин заборгованість відповідача перед позивачем:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. становила 788886,20 грн.;

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. становила 3159000,00 грн.;

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. становила 1701000,00 грн.;

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. становила 712320,00 грн.

При цьому, предметом розгляду у справі №905/1327/17 було також невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем за договором №089ло/103 від 15.01.2015р.

Під час розгляду справи №905/1327/17 позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, за змістом якої предявлено до стягнення заборгованість за договорами в розмірі 5811206,20 грн., а також нарахованої на неї суму трьох процентів річних в розмірі 238446,16 грн. та інфляції в сумі 727985,33 грн. за період, визначений згідно розрахунку викладеного у позові, а саме, три проценти річних за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р. та інфляція за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р.

Згідно постанови Донецького апеляційного господарського суду, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, за змістом якої та згідно пояснень представника позивача заборгованість, зумовлена валютним коригуванням ціни в порядку, передбаченому п.9 кожної з розглядуваних специфікацій, в межах цієї справи не розглядалась.

За результатами проведеного судом перерахунку, сума трьох процентів річних за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р. становила 237574,49 грн., інфляції за період з травня 2015р. по березень 2017р. - 727985,33 грн.

Таким чином, судом було стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг за договором №089ло/103 від 15.01.2015р. та договором №088М/16 від 10.03.2015р. в сумі 5811206,20 грн. (до якого частково увійшла заборгованість за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 22.09.2015р.), а також інфляцію в сумі 727985,33 грн. за період з травня 2015р. по березень 2017р., три проценти річних в сумі 237574,49 грн. за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р. та пеню в сумі 625436,37 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Посилаючись на наявність у відповідача прострочення грошового зобовязання, позивачем за період з 01.03.2017р. по 28.09.2017р. нараховано та предявлено до стягнення з відповідача три проценти річних в сумі 110841,84 грн. та інфляцію в сумі 504970,13 грн., які нараховані внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 21.09.2016р.

Проте, суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо вказаних позовних вимог.

Зокрема, три проценти річних та інфляцію за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р., внаслідок прострочення сплати боргу за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 21.09.2016р., було стягнуто з відповідача судовим рішенням у справі №905/1327/17.

Згідно п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у відкритті провадження у справі є наявність такого, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, провадження по цій справі в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 16208,00 грн. за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. та інфляції в сумі 114501,71 грн. за березень 2017р. підлягає закриттю згідно п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, щодо решти вимог про стягнення інфляції, суд приймає до уваги ті обставини, що заборгованість за вказаними вище видатковими накладними була повністю погашена відповідачем 29.09.2017р. Як наслідок, нарахування інфляції за вересень 2017р. є неправомірним.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 94633,83 грн. за період з 01.04.2017р. по 28.09.2017р. та інфляція в сумі 251313,87 грн. за період з квітня 2017р. по серпень 2017р.

Відповідно до п.9 Специфікації №1 від 10.03.2015р. до договору №088М/16 від 10.03.2015р. сторонами було узгоджено додаткові умови: ціна, загальна вартість обладнання і сума специфікації, вказана в гривнях але зафіксована в дол. США за офіційним курсом НБУ на 03.03.2015р. (1 дол. США = 24,820658 грн.). У випадку зміни офіційного (НБУ) курсу дол. США більше чим на 3% (три проценти), ціна, загальна вартість обладнання та сума специфікації в гривнях переглядається пропорційно збільшенню курсу валюти на 00:00 годин дати оплати за наступною формулою:

Ц2 = Ц1*К2/К1, де:

Ц2 сума в гривнях, що підлягає сплаті;

Ц1 сума в гривнях, зафіксована в специфікації;

К2 курс дол. США до гривні, встановлений НБУ на 00:00 годин дати оплати;

К1 курс дол. США до гривні, встановлений НБУ на 03.03.2015р. (1 дол. США. = 24,82058).

Постачальник зобовязаний надати покупцю корегуючий рахунок з обовязковим за значенням курсу НБУ на 00:00 дату оплати, корегуючи видаткову накладну і розрахунок коректування до податкової накладної.

Відповідно до п. 9 Специфікації №2 від 17.03.2015р. додаткові умови: у випадку збільшення офіційного (НБУ) курсу долара США більше ніж на 3% (три проценти) відносно курсу станом на 27.01.2015р. (1USD=15,899591UAH), ціна в гривнях перераховується пропорційно збільшенню курсу валюти на 00:00 годин дати оплати. Дані зміни будуть відбуватися автоматично, пропорційно зміні курсу валюти, і не будуть потребувати ніякої додаткової згоди сторін. Оплата за обладнання здійснюється в гривні України.

Постачальник зобовязаний у випадку перерахунку суми оплати надати корегуючий рахунок корегуючи видаткову накладну з обовязковим зазначенням курсу НБУ (USD/UAH) і розрахунок-корегування до податкової накладної. Постачальник є стороною, відповідальною за правильність розрахунку.

Частиною 1 статті 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Вказаними нормами надано можливість визначення сторонами у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті, а також можливість узгодження сторонами порядку визначення суми, що підлягає сплаті в такому випадку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем виставлено відповідачу наступні корегуючи рахунку:

- корегуючий рахунок №100501 від 05.10.2015р. до рахунку №07901 від 09.07.2015р. на суму 176299,20 грн. та підписано сторонами акт узгодження ціни, у звязку з оплатою 05.10.2015р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №07901 від 09.07.2015р. та зміною валютного курсу станом на 05.10.2017р.;

- корегуючий рахунок №11201 від 12.11.2015р. на оплату до рахунку №051901 від 19.05.2015р. на суму 332948,00 грн. та підписано сторонами акт узгодження ціни, у звязку з оплатами 05.08.2015р., 06.08.2015р., 14.09.2015р., 02.10.2015р., 12.10.2015р., 23.10.2015р., 12.11.2015р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. та зміною валютного курсу станом на05.08.2015р., 06.08.2015р., 14.09.2015р., 02.10.2015р., 12.10.2015р., 23.10.2015р., 12.11.2015р.;

- корегуючий рахунок №092201-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №092201 від 21.09.2015р. на суму 475855,40 грн., у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №040401-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №040401 від 04.04.2016р., у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №073001-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №073001 від 30.07.2015р., у звязку з оплатою 21.10.2015р., 10.11.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 18.03.2016р., 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. та зміною валютного курсу станом на 21.10.2015р., 10.11.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 18.03.2016р., 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №040501-кор від20.10.2017р. на оплату до рахунку №040501 від 05.04.2016р.. у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.02.2018р. №09-9/9 заперечує проти вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 176299,20 грн. за корегуючим рахунком №100501 від 05.10.2015р. та заборгованості у розмірі 332948,00 грн. за корегуючим рахунком №111201 від 12.11.2015р., у звязку з частковою сплатою відповідачем вищезазначених рахунків та зазначає, що станом на час розгляду справи заборгованість за рахунком №100501 від 05.10.2015р. складає 26299,20 грн., за рахунком №111201 від 12.11.2015р. складає 282948,00 грн.

Як встановлено судом, приймаючи до уваги копію виписки банку Публічного акціонерного товариства «ПУМ», наданої відповідачем до відзиву на позовну заяву, відповідачем проведено оплату, зокрема: 12.02.2016р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за сменка-изм.курс. USD на дату опл.д.088М/16 сп.2 согл.сч.111201 от 12.11.2015г. В.т.ч.НДС» та 29.02.2016р. на суму 150000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за сменка-измен курса USD дату опл.088М/16 согл.сч. 100501 от 05.10.2015г.Вт.ч. НДС 25000.00 грн.».

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004р., реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Згідно п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відтак, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу (правова позиція Вищого господарського суду України у постановах від 15.09.2011р. №5015/1494/11, від 15.02.2007р. №12/615).

Як свідчать умови договору №088М/16 від 10.03.2015р. право самостійної зміни позивачем призначення платежу не передбачено.

При цьому, сплата відповідачем коштів в сумі 200000,00 грн. згідно корегуючих рахунків №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р. не враховувалась судом при стягненні заборгованості у справі №905/1327/17.

За приписом ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, на момент пред'явлення позивачем позову до суду зобовязання відповідача щодо сплати заборгованості в сумі 200000,00 грн. за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р. припинились, внаслідок чого, судом встановлено відсутність порушеного з боку відповідача права позивача на отримання грошових коштів в сумі 200000,00 грн. та, як наслідок, права на звернення до господарського суду з відповідними позовними вимогами.

Одночасно, решта позовних вимог про стягнення заборгованості за корегуючими рахунками в сумі 1179663,73 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення внаслідок прострочення відповідачем оплати за корегуючим рахунком №100501 від 05.10.2015р. до рахунку №070901 від 09.07.2015р., корегуючим рахунком №111201 від 12.11.2015р. на оплату до рахунку №051901 від 19.05.2015р. три проценти річних в сумі 35033,29 грн. за період з 06.10.2015р. по 30.11.2017р. та інфляцію в сумі 149925,37 грн. за період з жовтня 2015р. по листопад 2017р.

За висновками суду, вказане нарахування проведене позивачем невірно, без врахування здійсненої відповідачем оплати на суму 200000,00 грн.

Крім цього, щодо нарахування інфляції суд приймає до уваги заперечення відповідача.

Так, за своєю правовою природою інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей (ст.1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення). Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Відтак, стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012р. у справі № 6-36736вов10, постанові Верховного Суду України від 27.01.2016р. у справі № 6-771цс15, щодо неправомірності одночасного стягнення з боржника інфляційних нарахувань на означені суми та сум курсової різниці.

За таких обставин, позов в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 149925,37 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Одночасно, внаслідок проведеного судом перерахунку стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних за період з 06.10.2015р. по 30.11.2017р. в сумі 21231,57 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241, п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №905/192/18 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансексім», м.Кривий Ріг до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь про стягнення трьох процентів річних в сумі 16208,00 грн. та інфляції в сумі 114501,71 грн.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансексім», м.Кривий Ріг до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 1379663,73 грн., трьох процентів річних в сумі 129667,13 грн. та інфляції в сумі 540393,79 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500 Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, рах.№6445 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансексім» (50086 Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Леоніда Бородича, буд.13, рах.№6876 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) основний борг у сумі 1179663,73 грн., три проценти річних в сумі 115865,40 грн., інфляцію в сумі 251313,87 грн., судовий збір в сумі 23202,65 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 22.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 22.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина