УХВАЛА

м. Київ

29.03.2018Справа № 5011-47/12605-2012

За заявою Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд»

про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2013р. по справі №5011-47/12605-2012

За позовом: Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до відповідача 1: Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд»

до відповідача 2: Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»

до відповідача 3: Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради»

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

про спонукання до вчинення дій

Господарський суд міста Києва у складі

колегії суддів у складі:

головуючого судді Любченко М.О.

суддів Якименко М.М.

Зеленіна Н.І.

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до відповідача, Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» про зобов'язання Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» передати Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» за актами приймання-передачі ОЗ-1 нежилі приміщення, які розташовані за адресами: вул.Драйзера, 6 площею 268 кв.м, просп.Маяковського, 15 (літера А) площею 987,2 кв.м, просп.Маяковського, 45 площею 938 кв.м, вул.Милославська, 49 площею 78,60 кв.м, вул.Бальзака Оноре де/Беретті Вікентія, 42/20 площею 127,10 кв.м, вул.Миколи Закревського, 21 площею 135,8 кв.м, вул.Миколи Закревського, 47 площею 118,7 кв.м, просп.В.Маяковського, 15 (літера А) площею 249,6 кв.м, просп.В.Маяковського, 63/12 площею 152,9 кв.м, вул.Ніколаєва, 7 площею 127,2 кв.м, вул.Братиславська, 30 площею 98 кв.м, вул.Курчатова Академіка, 25/37 площею 136,8 кв.м, вул.Шолом-Алейхема, 22 площею 63,90 кв.м.

Рішенням від 22.04.2013р. Господарського суду міста Києва у справі №5011-47/12605-2012, яке залишено без змін постановою від 08.08.2013р. Київського апеляційного господарського суду, позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» про зобов'язання Комунальне підприємство «Ватутінськінвестбуд» передати Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» за актами приймання-передачі ОЗ-1 нежилі приміщення, які розташовані за адресами: просп.Маяковського, 45 площею 938 кв.м, вул.Милославська, 49 площею 78,60 кв.м, вул.Миколи Закревського, 47 площею 118,70 кв.м; просп.Маяковського, 15 (літера А) площею 987,20 кв.м., задоволені в повному обсязі.

13.05.2013р. Господарським судом міста Києва на виконання вищевказаного рішення видано відповідні накази.

26.03.2018р. до суду надійшла заява №26 від 02.03.2018р. Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2013р. по справі №5011-47/12605-2012, в якій заявник просив роз'яснити чи підлягає виконанню рішення суду в частині, що стосується передачі нежитлових приміщень за адресами: проспект В.Маяковського, 15 (літера А) площею 987,20 кв.м та проспект В.Маяковського, 45 площею 938 кв.м, або роз'яснити який порядок виконання даного рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву, Комунальне підприємство «Ватутінськінвестбуд» посилалось на те, що виконання судового рішення в частині передання визначених вище об'єктів нерухомого майна не вбачається за можливе з огляду на те, що за адресою проспект В.Маяковського, 15 (літера А) не знаходиться нежитлове приміщення. Одночасно, заявником зауважено, що неможливість передання нежитлового приміщення по проспекту В.Маяковського, 45 обумовлюється відмінністю адреса вказаного об'єкта, що визначена у технічному паспорті та у судовому рішенні по справі. Нормативно позивачем обґрунтував свою позицію приписами ст.245 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу для розгляду заяви Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Любченко М.О., судді Бондарчук В.В. та судді Пригунової А.Б.

У зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Бондарчук В.В. та відпусткою судді Пригунової А.Б., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано колегії суддів у складі: головуючого судді Любченко М.О., судді Якименко М.М., судді Зеленіної Н.І.

За приписами ч.3 ст.245 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання.

За висновками суду, заява Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2013р. по справі №5011-47/12605-2012, може бути розглянута колегією суддів без виклику представників учасників справи, державного чи приватного виконавця.

Розглянувши заяву №26 від 02.03.2018р. Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд», суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Частиною 2 ст.245 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Наразі, слід зауважити, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Отже, для задоволення заяви про роз'яснення рішення необхідним є встановлення факту виникнення у особи труднощів з розумінням прийнятого рішення суду, а також залишення судом без змін суті рішення.

При цьому, суд зазначає, що нерозуміння однією із сторін певних обставин виконання судового рішення не може бути підставою для відповідного роз'яснення порядку виконання рішення суду, що не допускається вимогами ст.245 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, зі змісту розглядуваної заяви вбачається, що заявнику є не зрозумілим не сам текст судового рішення по справі, а порядок його виконання, зокрема, в частині передачі Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» за актами приймання-передачі ОЗ-1 нежитлових приміщень за адресами: проспект В.Маяковського, 15 (літера А) площею 987,20 кв.м та проспект В.Маяковського, 45 площею 938 кв.м.

Наразі, суд звертає увагу заявника на те, що під час вирішення спору визначення адрес приміщень, що підлягали передачі позивачу, здійснювалось на підставі представленого заявником до матеріалів справи Розпорядження №725 від 07.05.2012р. Київської міської державної адміністрації «Про закріплення за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» нежилих приміщень», додатку «Перелік нежилих приміщень, які закріплюються за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання» до нього.

Одночасно, господарський суд вказує, що в акті б/н від 29.07.2002р. прийняття-передачі нежитлового фонду з балансу Комунального підприємства «Житлорембудсервіс» на баланс Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» зазначено про передачу відповідачу 1 нежилого приміщення , в тому числі, по проспекту В.Маяковського, 45.

Саме на підставі означених документів судом і було визначено адреси об'єктів нерухомого майна, які підлягають переданню позивачу. Відомості щодо відсутності приміщення за адресою: проспект В.Маяковського, 15 (літера А) в матеріалах справи були відсутні. Технічних паспортів на спірні нежитлові приміщення до матеріалів справи представлено не було.

Отже, у даному випадку посилання заявника на дані технічного паспорту на нежитловий будинок у місті Києві на проспекті Маяковського, 43/2, та повідомлення про відсутність нежитлового приміщення на проспекті В.Маяковського, 15 (літера А) ніяким чином не вказують на наявність дійсної невизначеності у розумінні прийнятого рішення суду та не є підставою для роз'яснення суті судового рішення по справі.

Одночасно, з приводу роз'яснення необхідності виконання судового рішення по справі, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Отже, з системного аналізу наведеного вище полягає, що виконання судового рішення є однією з основоположних засад здійснення державою правозахисної функції.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виконання судового рішення має бути захищене як складова частина доступу до суду в світлі вимог ст. 6 Конвенції (Справа «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (див. рішення у справі «Трихліб проти України», заява №58312/00 від 20 вересня 2005 року, у справі №Іммобіліаре Саффі проти Італії», заява №22774/93.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

В рішенні у справі «Анацький проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що з огляду на невиконання рішення з грудня 2002 року, приблизно два роки та одинадцять місяців, та неспроможність здійснити необхідні заходи для виконання рішення на користь заявника державні органи позбавили п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу N 1 їх практичного змісту. Таким чином, у цій справі п. 1 статті 6 Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 були порушені.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» суд відзначив, що рішення на користь заявника не виконувались 7 років і 10 місяців та 5 років і 11 місяців. При цьому причинами таких затримок були: а) недостатність бюджетних коштів; б) бездіяльність державних виконавців; в) прогалини в національному законодавстві, через які не існувало можливості виконати рішення суду у випадках недостатності бюджетних коштів. Однак усі ці причини мали б бути під контролем держави і тому підпадають під сферу її відповідальності. Суд зазначив, що українське законодавство не передбачає жодних ефективних засобів для вирішення проблем із затримками виконання судових рішень.

Отже, з наведеного у сукупності полягає, що судове рішення у будь-якому випадку повинно бути виконано з метою завершення процедури судового захисту прав особи, на користь якої останнє прийнято, як виконання правозахисної функції держави.

За таких обставин, виходячи з наведеного у сукупності, з огляду на те, що вимоги Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» фактично зводяться до роз'яснення порядку виконання судового рішення, вчинення чого Господарським процесуальним кодексом України не передбачено, суд дійшов висновку, що заява №26 від 02.03.2018р. позивача про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2013р. по справі №5011-47/12605-2012 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись приписами ст.ст.234, 235, 245 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви №26 від 02.03.2018р. Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2013р. по справі №5011-47/12605-2012

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.03.2018р.

Головуючий суддя Любченко М.О.

Суддя Якименко М.М.

Зеленіна Н.І.