ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/325/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.М" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 у справі

за позовом Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.М" про стягнення 265 754, 26 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У лютому 2017 року Одеська міська рада (далі - Рада) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.М" (далі - Товариство) про стягнення 241 930,92 грн заборгованості по сплаті орендної плати, 19 912,06 грн інфляційних втрат та 3 911,28 грн - 3 % річних, а всього - 265 754, 26 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням Товариством грошових зобов'язань за договором оренди землі в частині сплати орендних платежів в період з червня 2015 по жовтень 2016 року включно.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 (суддя Цісельський О.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 (колегія суддів: Лисенко В.А., Разюк Г.П., Діброва Г.І.), позов задоволено.

Вирішено стягнути з Товариства на користь Ради 241 930,92 грн орендної плати, 19 912,06 грн інфляційних втрат та 3 911,28 грн - 3 % річних.

Судові рішення мотивовано неналежним виконанням ТОВ "І.Т.М." своїх договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, що є підставою для покладення на нього обов'язку сплатити заборгованість з орендної плати разом із нарахованими інфляційними втратами та 3 % річних, які є складовою частиною боргу.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Товариство звернулося з касаційною скаргою у якій зазначає про порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 182, 334, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 19, 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статей 6, 30 Закону України "Про оренду землі", статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статей 42, 22, 33, 43, 77, 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017). При цьому скаржник наголошує, що згідно довідки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 21.03.2017 № 643/10/15-52-07-02-31 станом на 01.03.2017 у Товариства по орендній платі за землю наявне позитивне сальдо у сумі 45 283,20 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі Товариство просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу Товариства Рада просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з'ясували всі обставини справи, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального права. Крім того, Рада наголошує на тому, що до позовної заяви нею було додано інформаційну довідку ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, відповідно до якої заборгованість по орендній платі відповідача складає 151 090,22 грн: червень-грудень 2015 року - 78 417,66 грн; січень-квітень - 72 672,56 грн.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Господарськими судами встановлено, що 04.06.2008 між Радою (орендодавець) та Закритим акціонерним товариство "І.Т.М", правонаступником якого є Товариство (орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішення Одеської міської ради від 04.07.2007 № 1490-V передає, а орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку площею 11 026 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, Новомосковська дорога, 9, згідно з планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 11 026 кв.м., у тому числі по угіддях: під капітальною забудовою - 4439 кв.м.; під тимчасовою забудовою - 274 кв.м.; під спорудами - 116 кв.м.; під проїздом, проходами та площадками - 6197 кв.м.

Згідно із пунктом 2.3 договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 1 855 494,97 грн, з урахуванням індексації за 2007 рік, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.05.2006 № 193-15/М, складеного Одеським міським управлінням земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах.

Орендна плата за земельну ділянку площею 11 026 кв.м. розрахована у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 148 439,60 грн на рік (з урахуванням індексації за 2007 рік). Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій безготівковій формі - пункт 4.1 договору.

Орендна плата, вноситься за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, слідуючи за останнім календарним днем звітного місяця. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель" (пункт 4.3 договору).

Згідно із пунктом 4.4 договору умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін, шляхом укладення відповідних угод, які мають бути нотаріально посвідчені та будуть невід'ємними частинами цього договору, крім випадків: зміни розміру земельного податку, відповідно до чинного законодавства України; коригування "Грошової оцінки земель м. Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради; зміни функціонального призначення будівлі або його частини. У цих випадках розмір орендної плати змінюється орендодавцем.

Рішенням Одеської міської ради "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси" від 28.12.2010 № 41-VІ з урахуванням змін, внесених рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 № 1268-VІ, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси; введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста Одеси з 01.01.2011 крім випадків, визначених у пункті 3 цього рішення; введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста Одеси для розрахунку річної орендної плати і плати за дольову участь у землекористуванні з 20.09.2011.

Водночас Одеською міською радою прийнято рішення "Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі" від 20.09.2011 № 1267-VІ, яким орендний платіж визначено як 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки при цільовому її використанні під складські бази.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.04.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2015, у справі № 916/634/15-г внесено зміни до договору оренди землі від 04.06.2008, укладеного між Радою та Товариством на земельну ділянку площею 11 026 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська дорога, 9, в тому числі в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати.

Пункт 2.3 договору викладено в наступній редакції: "Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 11 026 кв.м. становить 7 566 482,24 грн згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.11.2013 № 127/С, складеного Управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області".

Пункт 4.1 договору викладено у наступній редакції: "Орендна плата за земельну ділянку площею 11 026 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська дорога, 9, розрахована у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 378 324,11 грн на рік".

Згідно з приписами статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що порушення відповідачем договірного зобов'язання в частині сплати орендної плати за землю є підставою до покладення на останнього обов'язку по сплаті боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, які є складовою частиною боргу.

Разом з тим, зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій не містить будь-яких мотивувань та обґрунтувань на підставі яких доказів, зокрема, первинних документів суди дійшли висновків про наявність вказаної позивачем заборгованості відповідача та не вказали за який період виникла така заборгованість.

У позовній заяві Рада зазначала, що Товариство не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою в період з 01.06.2015 по 31.10.2016, тоді як у касаційній скарзі Товариство вказує, що періодом стягнення заборгованості з орендної плати є травень-вересень 2016 року.

У відзиві на касаційну скаргу Товариства Рада зазначає, що до позовної заяви нею було додано інформаційну довідку ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, відповідно до якої заборгованість по орендній платі відповідача складає 151 090,22 грн: червень-грудень 2015 року - 78 417,66 грн; січень-квітень - 72 672,56 грн.

Отже, для правильного вирішення даного спору необхідно встановити, зокрема, період за який, за твердженням позивача, у відповідача існує заборгованість зі сплати орендної плати за землю на підставі договору від 04.06.2008.

При цьому Товариство у касаційній скарзі наголошує, що висновки судів про наявність у нього заборгованості перед Радою з орендної плати за договором оренди землі від 04.06.2008, спростовуються довідкою ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 21.03.2017 № 643/10/15-52-07-02-31, згідно якої станом на 01.03.2017 у Товариства по орендній платі за землю наявне позитивне сальдо у сумі 45 283,20 грн.

Проте ці обставини не були встановлені та враховані судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень, тому висновки судів про задоволення позову із наведених позивачем підстав слід вважати передчасними та такими, що не відповідають вимогам статті 43 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із статтею 84 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) в мотивувальній частині рішення суду вказуються серед іншого доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 105 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) у постанові суду апеляційної інстанції мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Згідно пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21.04.2011)."

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У відповідності з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).

Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) межі розгляду справи судом касаційній інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, в повній мірі дослідити всі зібрані у справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, встановити період стягнення заборгованості, надати належну правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

У зв'язку із скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.М" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 у справі № 916/325/17 скасувати.

3. Справу № 916/325/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір