ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2818/17

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 на підставі довіреності №21 від 15.06.2017р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 на підставі довіреності №03/01-107 від 10.01.2018р.;

ОСОБА_3 на підставі довіреності №03/01-100 від 16.01.2018р.;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс до відповідача ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про стягнення заборгованості в розмірі 200 963,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з підприємства ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 суму заборгованості в розмірі 200 963,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач за посилається на те, що Міське комунальне підприємство Одеська теплоелектроцентраль №2 в порушення умов договорів поруки не розрахувалось в повному обсязі за безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, у звязку із чим просить суд стягнути з відповідача 200 963,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.12.2017р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2818/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2018р.

16.01.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 надійшла заява про закриття провадження у справі.

19.02.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.02.2018р. було закрито підготовче провадження у справі № 916/2818/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс до ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про стягнення заборгованості в розмірі 200 963,00 грн. та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "13" березня 2018 р. о 12:00 год.

В судовому засіданні 13.03.2018р. заява ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про закриття провадження у справі була задоволена частково, з підстав які будуть викладені в остаточному рішенні.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між сторонами у справі були укладені договори про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (надалі Договори): №10/03 від 23.01.2003р., №22/03 від 03.03.2003р., №8/04 від 09.02.2004р., №20 від 12.05.2004р.

Як зазначає позивач, у відповідача існує перед ним заборгованість в загальній сумі 155 347,30 грн. за договорами поруки до вищезазначених договорів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з підприємства ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 суму заборгованості в розмірі 200 963,00 грн., з яких 155 347,30 грн. сума основного боргу, 37 074,00 грн. інфляційні втрати та 8 542,00 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач як на підставу позову посилається на існування за відповідачем заборгованості за договорами поруки до договорів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №10/03 від 23.01.2003р., №22/03 від 03.03.2003р., №8/04 від 09.02.2004р., №20 від 12.05.2004р.

Однак, як встановлено судом, та не заперечується представником позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс вже зверталося з вказаних підстав до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними договорами за період 01.01.2016р. по 20.04.2017р. та сума основного боргу та штрафних санкцій, яку просить стягнути з відповідача у даній справі позивач, входила до суми, яка була заявлена до стягнення по справі №916/1240/17.

Однак, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.08.2017р. по справі №916/1240/17 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосистема Плюс" до відповідача ОСОБА_4 комунального підприємства "Одеська ТЕЦ-2" про стягнення 1534011,3 грн. було відмовлено.

Вищезазначене рішення набрало законної сили та позивачем до вищих інстанцій оскаржено не було.

За приписами п.3 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Господарського суду Одеської області від 09.08.2017р. по справі №916/1240/17 було відмовлено в задоволенні вимог, які є предметом розгляду у даній справі, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про закриття провадження у справі та закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу та інфляційних втрат та 3% річних за період 01.01.2016р. по 20.04.2017р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% за період з 21.04.2017р. по 01.11.2017р., господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Проаналізувавши вищезазначені норми, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річнихза період з 21.04.2017р. по 01.11.2017р., оскільки враховуючи, що рішенням Господарського суду Одеської області від 09.08.2017р. по справі №916/1240/17 Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергосистема Плюс" було відмовлено у стягненні з ОСОБА_4 комунального підприємства "Одеська ТЕЦ-2" суми основного боргу, у відповідача відсутнє право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за неповернення вказаного боргу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Крім того, господарський суд зазначає, що позивачем договори №10/03 від 23.01.2003р., №22/03 від 03.03.2003р., №8/04 від 09.02.2004р. та №20 від 12.05.2004р. до матеріалів справи надано не було, натомість в судовому засіданні 13.03.2018р. суду було надано для огляду оригінали договорів поруки.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України позивача витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 175, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження по справі в частині розгляду позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс про стягнення з відповідача ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 155 347,30 грн. основного боргу ,3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2016р. по 20.04.2017р. закрити.

2. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосистема Плюс про стягнення з відповідача ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.04.2017р. по 01.11.2017р. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 березня 2018 р.

Суддя С.Ф. Гут