ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

20 березня 2018 року Справа № 923/969/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 28.11.2016р.

розглянувши у судовому засіданні заяву ПАТ "Херсонгаз" за вх. № 402/18 від 12.03.2018р. про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м.Херсон

про стягнення 224 619грн. 13коп.

Описова частина ухвали: Рішенням господарського суду від 18.01.2018р. позовні вимоги задоволено, постановлено стягнути з ПАТ "Херсонгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 188519,48грн. в якості 3% річних, 36099,65грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, та 3369,29грн. витрат по сплаті судового збору.

21.02.2018р. стягувачу (ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") видано наказ про примусове виконання рішення суду.

12.03.2018р. за вх.№402/18 до суду надійшла заява ПАТ "Херсонгаз" про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік, без надання графіку розстрочки виконання рішення суду.

В обґрунтування вказаної заяви ПАТ "Херсонгаз" посилається на наступне:

- відповідач має велику кількість боргових зобовязань перед іншими кредиторами, що виключає можливість розрахунку перед всіма кредиторами одночасно. ПАТ "Херсонгаз" перебуває у тяжкому фінансовому становищі, не має можливості виконати рішення суду по даній справі шляхом погашення заборгованості перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" одним платежем;

- основну заборгованість за спірним договором відповідачем було сплачено до звернення позивача до суду, а неналежне виконання зобовязань мало місце лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та недодержання грошових коштів від своїх контрагентів споживачів. Відповідач, на період дії спірного договору, був постачальником природного газу, який використовувався для потреб населення Херсонської області та м.Херсона, у якого постійно наявний борг. Джерелом розрахунків за спожитий природний газ було отримання коштів від споживачів, а основною причиною несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ з позивачем була наявність несвоєчасного відшкодування з боку держави грошових коштів за поставку природного газу споживачам, у яких відсутні лічильники газу, а також споживачам, які використовували газ на пільгових умовах та інше, а тому відсутня вина боржника у виникненні заборгованості;

- ПАТ "Херсонгаз" завдана шкода Кабінетом Міністрів України внаслідок зменшення норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, внаслідок чого, ПАТ "Херсонгаз" недоотримало 4775682,58грн.;

- розстрочка виконання рішення суду дасть змогу боржнику погасити борг поступово, шляхом періодичних виплат, що надасть змогу надалі здійснювати господарську діяльність з підтримання безпечного та безаварійного розподілу природного газу, та виконувати свої зобовязання перед позивачем та іншими кредиторами;

- у боржника відсутні інші джерела доходів окрім тарифу на розподіл природного газу, який в свою чергу було необґрунтовано зменшено на 17,55% постановою НКРЕНКП №2311 від 15.12.2016р. В результаті чого, тариф для відповідача є економічно необґрунтованим та збитковим, що є вагомою перешкодою у виконанні своїх зобовязань перед позивачем та іншими кредиторами.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 13.03.2018р. заяву Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" про розстрочення виконання рішення господарського суду Херсонської області від 18.01.2018р. у справі №923/969/17 прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 20.03.2019р.

У судове засідання 20.03.2018р. зявився представник відповідача, який у повному обсязі підтримав вимоги, викладені у заяві, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача в судове засідання 20.03.2018р. не зявився, надіславши на електрону адресу суду заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення (вх.№2/638/18).

В означених запереченнях представник відповідача заперечує проти задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду та в обгрунтування заперечень посилається на норми ГПК України, які на час розгляду заяви не чинні та діяли до 15.12.2107р.

Окрім того, позивач посилається на наявність у нього великої кредиторської заборгованості перед контрагентами станом на 31.12.2016р.

За твердженням позивача, відповідачем не надано доказів наявності виняткових обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

На думку позивача, питання про розстрочку виконання рішення суду на даній стадії судового процесу можливе лише за умови наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення згідно з Законом України "Про виконавче провадження".

В якості доказів обставин викладених в запереченнях на заяву ПАТ "Херсонгаз" позивач надає баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2016р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2016 рік.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву, заслухавши представника відповідача (заявника), суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до положень ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

За змістом статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За змістом ч.3 цієї статті підставою для розстрочення судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно до ч. 5 вказаної статті, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з поданої заяви, ПАТ "Херсонгаз" обґрунтовуючи зазначену заяву, вказує на наявність скрутного фінансового становища товариства.

В обґрунтування такої позиції відповідачем до заяви додано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік (т.2 а.с.152).

Окрім того, відповідачем надано копію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.01.2018р. по справі №826/17979/17 про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ "Херсонгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії. Означена ухвала суду надана відповідачем на підтвердження того, що регулятором необґрунтовано було зменшено тарифи на послуги розподілу природного газу, внаслідок чого, за твердженнями відповідача, він поніс збитки.

Також, на підтвердження твердження про недоотримання відповідачем 4775682,58 грн. у звязку, як стверджує відповідач, з постановою КМУ №237 від 29.04.2015р., ПАТ "Херсонгаз" було надано копію ухвали господарського суду м. Києва від 12.02.2018р. у справі №910/710/18 про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ "Херсонгаз" до Кабінету Міністрів України про стягнення 4775628,58грн.

Згідно з пунктами 7.1.2 та 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Тобто, обов'язковими умовами розстрочення виконання рішення суду від 18.01.2018р. мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду.

Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. У будь-якому разі відсутність у боржника коштів до виняткових обставин не відноситься, в силу прямої норми закону - ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-пр/2013 ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Тобто, боржник звертаючись з заявою про надання розстрочки виконання рішення суду повинен довести належними та допустимими доказами обставини, які є перешкодами або створюють перешкоди у виконанні рішення суду.

Як зазначалося вище, на підтвердження скрутного фінансового становища боржником надано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017рік.

Так, фінансовий стан підприємства це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Частина 2 статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV визначає, що фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності та суб'єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал (абз.2 п.З Загальних положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку І "Загальні вимоги до фінансової звітності", далі - Положення).

Метою складання Балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату для прийняття ефективних економічних рішень. Тобто, для оцінки фінансового стану підприємства необхідна інформація, яку можна отримати з балансу.

Звіт про фінансові результати - звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід (абз.13 п. 3 Загальних положень Положення).

Звіт про рух грошових коштів - звіт, який відображає надходження і вибуття грошових коштів протягом звітного періоду в результаті операційної, інвестиційної та фінансової діяльності (абз.12 п. 3 Загальних положень Положення).

Отже, належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів та ін.), достовірність яких підтверджена належними засобами.

Проте, наданий боржником звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) не є достатнім доказом в розумінні ст. 79 ГПК України скрутного фінансового становища боржника і не є достатнім доказом не можливості виконання рішення суду без розстрочки.

Окрім того, посилання боржника на те, що за 2017р. збитки товариства склали 4509тис.грн., не є належним доказом для обґрунтування необхідності надання розстрочки виконання рішення суду.

Так, збиток це перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійсненні ці витрати (п. 3 Загальних положень Положення).

Відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Тобто, отримання боржниками доходів від підприємницької діяльності не в тому обсязі, в якому було заздалегідь заплановано, не є підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Одночасно суд враховує, що надання розстрочки боржнику у виконанні ним рішення на 1 рік порушить принцип збалансованості інтересів сторін. При цьому, наявність інфляційних процесів у економіці держави, негативно вплине і на стягувача. Суд враховує, що інфляційні процеси зачіпають передусім майнові інтереси кредитора, так як належні до стягнення на його користь грошові кошти в національній валюті за період розстрочення істотно знецінюються, і як наслідок, призводять до погіршення фінансового стану кредитора.

Сам по собі незадовільний фінансовий стан боржника, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача).

Крім того, суд зазначає, що існування заборгованості, підтверджене обовязковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява №3236/03, п. 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, в цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обовязково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Ухвала господарського суду м. Києва від 12.02.2018р. у справі №910/710/18 про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ "Херсонгаз" до Кабінету Міністрів України про стягнення 4775628,58грн., не є належним доказом дійсного недотримання відповідачем 4775682,58грн.

Також не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду наявність інших судових рішень щодо стягнення заборгованості з боржника та наявність заборгованості перед іншими кредиторами.

Відповідно до положень ст. 617 Цивільного кодексу України, обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" про розстрочку виконання рішення господарського суду Херсонської області від 18.01.2018р. у справі № 923/969/17.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ПАТ "Херсонгаз" за вх.№402/18 від 12.03.2018р. про розстрочення виконання рішення у справі № 923/969/17- відмовити.

Ухвала набрала чинності 20.03.2018р. і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали в порядку ст. 257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали складено 22.03.2018р.

Суддя Н.А. Павленко