ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

28.03.2018м. Дніпро№ 904/1109/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Воронько В.Д., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобіжук", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області 20.03.2018 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" (далі - заявник, ТОВ "Мобіжук") про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" (далі - боржник, ТОВ "ОСОБА_1 Плюс") переплати за оренду у сумі 18035,81 грн.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані ТОВ "Мобіжук" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Стаття 150 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає форму і зміст заяви про видачу судового наказу, за змістом ч. 2 якої у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

В обґрунтування своєї заяви ТОВ "Мобіжук" посилається на наявну переплату за орендоване ним приміщення у сумі 18035,81 грн, яка виникла в результаті дострокового припинення договору суборенди нежитлового приміщення № 18/01-16, укладеного 18.01.2016 між ним, як суборендарем, та ТОВ "ОСОБА_1 Плюс", як орендарем.

За умовами п. 1.1 цього договору та на підставі акту приймання-передачі від 03.02.2016 орендарем було передано, а суборендарем прийнято у тимчасове платне володіння і користування нежитлове приміщення площею 64,9 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Радянська, 35, м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

За отримане в суборенду майно суборендар сплачує орендарю орендну плату. Сума орендної плати становить 22715,00 грн в місяць, із розрахунку 350 грн за 1 м.кв. (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.1.1. договору сторони передбачили, що суборендар протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання договору обома сторонами оплачує на поточний рахунок орендаря грошову суму у розмірі 45430,00 грн, які зараховуються як орендна плата за перший та останній місяць орендного користування.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3 та 3.4 договору сума орендної плати сплачується суборендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря до 20-го числа поточного місяця за наступний місяць. В склад орендної плати не входять витрати за спожиті суборендарем комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання). Після спливу 1 (одного) року з дати підписання акту приймання-передачі розмір орендної плати може бути змінений, але не більше ніж на 10%, в подальшому зміна розміру орендної плати можлива не частіше ніж один раз на рік, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

За розрахунком заявника за весь період дії договору загальна вартість орендної плати склала 135486,19 грн та ним було сплачено 153522,00 грн, тоді як умовами договору передбачено орендну плату за місяць у сумі 22715,00 грн.

Вбачаючи здійснену переплату за суборендоване нежитлове приміщення, заявник ТОВ "Мобіжук" звернувся до суду за її стягненням з ТОВ "ОСОБА_1 Плюс", вказуючи при цьому на здійснену ним переплату у сумі 18035,81 грн, як на заборгованість боржника ТОВ "ОСОБА_1 Плюс".

Слід зауважити, що переплата та заборгованість це різна юридична природа позову, яка виникає з різних підстав та обгрунтовується різним матеріальним правом.

До того ж у підтвердження сплати орендної сплати у загальній сумі 153522,00 грн до заяви про видачу судового наказу ТОВ "Мобіжук" надано ряд платіжних доручень, у яких міститься посилання на рахунки: № СФ-0000004 від 19.02.2016, № СФ-0000007 від 18.03.2016, № СФ-0000010 від 11.04.2016, № СФ-0000016 від 10.05.2016 та № 18 від 10.06.2016, - проте самі рахунки у матеріалах заяви відсутні, без наявності яких суд не може встановити дійсність переплати.

Проаналізувавши обставини та подані документи, на яких ґрунтуються вимоги заявника, судом встановлено, що умовами договору дійсно визначено той факт, що орендна плата становить 22715,00 грн в місяць, а користування приміщенням за перший та останній місяці на праві суборенди здійснено не в повній мірі, то з огляду на загальну суму сплачених платежів можна було б дійти висновку про існуючу переплату суборенди, але слід зазначити, що цим договором також передбачені умови того, що до складу орендної плати не входять витрати за спожиті суборендарем комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання). У такому разі для того щоб визначити чи входили, окрім орендної плати, комунальні послуги у рахунки, що виставлялися орендарем на оплату, останні необхідно дослідити.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, наразі за наявними матеріалами суд не може встановити виникнення грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу, оскільки порушено вимоги ст. 150 ГПК України стосовно надання заявником інших доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За змістом ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

До того ж, слід зауважити, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 18035,81 грн повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 28.03.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя ОСОБА_2