ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 915/510/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

секретар судового засідання - Овчарик В.М.,

за участю представників:

прокуратури - Коркішко В.М. (за посвідченням), Свентицький І.С. (за посвідченням),

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу Першого заступника військового прокурора Південного регіону України на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 (Ярош А.І. - головуючий, судді: Принцевська Н.М., Лисенко В.А.) у справі

за позовом Першого заступника військового прокурора південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара"

про стягнення 1 053 169,86 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Перший заступник військового прокурора Південного регіону України (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - МОУ) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" (далі - ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара") пені в розмірі 878 473,44 грн. та 7% штрафу в розмірі 174 696,42 грн. на загальну суму боргу 1 053 169,86 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю послуг із ремонту за державні кошти від 31.08.2015 № 294/15/163 (далі - договір № 294/15/163) щодо своєчасного усунення недоліків (дефекту) виконаних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем робіт із ремонту ракетного катера "Прилуки", що вбачається з рекламаційного акта від 26.08.2016, яким зафіксовано недоліки в роботі водомасляного холодильника, встановленого на дизелі зазначеного ракетного катера, що підтверджено уповноваженими представниками сторін. Однак усупереч умовам договору № 294/15/163 та рекламаційного акта, відповідачем порушено строки здійснення гарантійного ремонту та усунення недоліків й фактично виконано роботи лише 09.03.2017, замість погодженого терміну до 15.09.2016.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.06.2017 (суддя Коваль С.М.) позов прокуратури задоволено повністю.

Судовий акт обґрунтовано положеннями статей 525, 526, 551, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 193, 218, 230, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК) і пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) в редакції, чинній до 15.12.2017, зважаючи на які суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для звернення з відповідним позовом в інтересах держави в особі МОУ, наголошуючи, що за порушення строку усунення недоліків гарантійного ремонту позивачем правомірно нараховано пеню та 7% штрафу за період у шість місяців, визначених рекламаційним актом від 26.08.2016 за гарантійним зобов'язанням, зважаючи на умови договору № 294/15/163 та вимоги чинного законодавства. Разом із тим за наявності істотних обставин - скрутного фінансового становища боржника, а також за відсутності негативних наслідків і впливу на діяльність позивача від зазначеного порушення місцевий суд зменшив заявлений розмір стягнення до 526 584,93 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 (Ярош А.І. - головуючий, судді: Принцевська Н.М., Лисенко В.А.) рішення місцевого суду частково скасовано. Стягнуто на користь МОУ 6383,58 грн. штрафних санкцій. В решті позову відмовлено.

Постанову апеляційної інстанції обґрунтовано положеннями статей 11, 509, 525, 526, 610, 611, 612, 629, 901, 903 ЦК, статей 193, 231 ГК, зважаючи на які апеляційний суд дійшов висновку про неправильний розрахунок суми заявленої до стягнення неустойки. Оскільки фактична вартість наданих послуг (виконаних робіт) із гарантійного ремонту виробу охолоджувача МХД-7 становить 14 409,94 грн., то розрахунок санкцій за порушення строків ремонту по гарантії необхідно здійснювати з огляду на ціну ремонту виробу. При цьому суд апеляційної інстанції здійснив власний перерахунок і стягнув 2 492,90 грн. пені, 1 008,70 грн. 7 % штрафу, а також 20 % штрафу за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) на суму 2 881,98 грн., зважаючи на положення абзацу 1 частини 1 статті 231 ГК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, прокурор звернувся з касаційною скаргою про її скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову повністю.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

В обґрунтування наведеної ним позиції прокурор послався на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, зокрема положень статей 218, 231 ГК та статей 42, 43, 82 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017), наголошуючи, що апеляційною інстанцією безпідставно визнано належним і допустимим доказом вартості послуг, з якої необхідно розраховувати штрафні санкції, договір здійснення гарантійного ремонту охолоджувача МХД-7 від 20.01.2017 №61/1514, витрати за яким становлять 14 409,94 грн.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про здійснення гарантійного ремонту як окремої послуги в розумінні умов договору, через що неустойку розраховано з вартості гарантійного ремонту виробу, а не з ціни ремонту всього ракетного катера, вартість якої за домовленістю сторін становить 2 495 663,19 грн.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу)

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив постанову апеляційного суду з підстав порушення норм процесуального права змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 881,98 грн. за порушення умов зобов'язання щодо якості в розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг), оскільки в позові прокурора не заявлено вимог про стягнення таких штрафних санкцій.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 31.08.2015 сторони уклали договір №294/15/163, згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" (виконавець) зобов'язалося у 2015 році здійснити ремонт і технічне обслуговування суден і човнів: середній ремонт ракетного катера "Прилуки" та доковий ремонт з окремими роботами, а МОУ (замовник) - прийняти та оплатити ці послуги.

Відповідач гарантує якість та надійність наданих послуг за договором №294/15/163 протягом 14 місяців з моменту підписання сторонами акта приймання наданих послуг за умов дотримання вимог експлуатації суден і човнів. При виявленні дефектів у зразках озброєння та військової техніки (далі - ОВТ), які відремонтовані, під час їх експлуатації в період гарантійного строку, виклик представника виконавця обов'язковий. Наявність недоліків і строки їх усунення фіксуються у рекламаційному акті виконавця й особового складу корабля, який надається замовнику (пункт 2.3 договору № 294/15/163).

Відповідно до пункту 2.5 договору №294/15/163 у разі виходу з ладу відремонтованих зразків ОВТ у процесі їх експлуатації до закінчення гарантійних зобов'язань, якщо при цьому не виявлено вину особового складу корабля, виконавець має відновити зразки ОВТ своїми силами та за власний рахунок у найкоротші технічно можливі строки, передбачені ГОСТ В 15.703-78 "Порядок предъявления и удовлетворения рекламаций" або в інші терміни, визначені за згодою сторін. Якщо дефекти не усунуто в строк, визначений в рекламаційному акті, виконавець на його підставі сплачує замовнику штрафні санкції на підставі пункту 7.2 цього договору, але сплата штрафних санкцій не звільняє виконавця від негайного відновлення зразків ОВТ.

26.08.2016 комісією за участю представників обох сторін складено акт рекламації від № 1/2016, зі змісту якого вбачається, що 23.08.2016 позивачем виявлено та зафіксовано недоліки в роботі водомасляного холодильника МХД-7, встановленого на дизелі 7Д12, тобто менше ніж три місяці після здачі робіт, (26.05.2016). Під час проведення провертання зброї та транспортного засобу виявлено підвищення рівня мастила у мастильній циркуляційній цистерні та наявність прісної води в системі.

Згідно з актом комісією встановлено строк усунення дефекту - до 15.09.2016.

Незважаючи на узгодження терміну здійснення робіт з усунення несправності водомасляного холодильника МХД-7, встановленого на дизелі 7Д12, за гарантією, у строк визначений рекламаційним актом, відповідних заходів заводом не вжито. Гарантійний ремонт здійснено відповідачем лише 09.03.2017, про що складено акт задоволення рекламації № 1/2017.

Пунктом 7.2 договору № 294/15/163 визначено види порушень і санкції за неналежне виконання зобов'язань за договором, а саме: за порушення умов щодо якості наданих послуг із виконавця стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних послуг; за порушення строків, зазначених у пункті 5.1 договору, з виконавця стягується пеня у розмірі 0,2 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % цієї вартості; за відмову від виконання зобов'язань щодо надання послуг із виконавця стягується штраф у розмірі 7 % від вартості ненаданих послуг.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 0,2 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, на суму 878 473,44 грн., та штраф у розмірі 7 % цієї вартості за прострочення понад 20 днів на суму 174 696,42 грн., тобто загальний розмір нарахованої неустойки становить 1 053 169,86 грн.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора, місцевий суд зазначив про правильність розрахунків позивача і наявність підстав для стягнення пені та 7 % штрафу, зважаючи на обумовлений сторонами в договорі № 294/15/163 розмір санкцій за прострочення виконання зобов'язань із надання ремонтних послуг. При цьому є підстави для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до 526 584,93 грн., зважаючи на виключні обставини, які за своїм змістом є істотними, - перебування підприємства боржника в скрутному фінансовому становищі, відсутність негативних наслідків і впливу на діяльність позивача від зазначеного порушення.

Постановою апеляційної інстанції рішення місцевого суду частково скасовано. Стягнуто на користь МОУ 6383,58 грн. У решті позову відмовлено.

Висновки суду апеляційної інстанції обґрунтувала безпідставним завищеним позивачем розрахунком неустойки та порушенням пунктів 5.1, 7.2 договору № 294/15/163, оскільки санкції за порушення строків гарантійного ремонту нараховано з вартості ремонту всього судна, хоча фактично відбулася затримка виконання відповідачем зобов'язання з гарантійного ремонту окремого виробу, що вийшов із ладу, а не всього корабля.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із наведеними висновками суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Під час розгляду справи № 915/510/17 попередні інстанції правомірно встановили природу спірних зобов'язальних правовідносин, що виникли з договору про закупівлю послуг з ремонту за державні кошти, який фактично є договором надання послуг та регулюється положеннями статей 901- 907 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Відповідно до статей 901, 903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором.

Місцевий та апеляційний господарські суди достеменно встановили, а відповідач не заперечує факту, що після виконання ремонту ракетного катера "Прилуки", сторонами виявлено недоліки в роботі водомасляного холодильника, встановленого на дизелі зазначеного катера. Наведене підтверджується наявним рекламаційним актом від 26.08.2016 № 1406, згідно з яким визначено термін для усунення несправностей до 15.09.2016.

Проте всупереч цих домовленостям відповідач гарантійного ремонту обладнання не здійснив, що стало підставою для нарахування неустойки за порушення строків виконання зобов'язання з гарантійного ремонту, зважаючи на погодження таких обставин у договорі.

За приписами статей 525, 526 ЦК, що кореспондуються з положеннями статті 193 ГК, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотивів невиконання належним чином другою стороною зобов'язання за іншим договором.

Отже, зважаючи на вимоги законодавства та умови договору № 294/15/163, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для нарахування неустойки за прострочення виконання гарантійного ремонту.

Щодо висновків про здійснення нарахувань неустойки, зважаючи на затримку виконання зобов'язання з гарантійного ремонту, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Фактично затримка гарантійного ремонту стосується не всього ракетного катера, ціну налагодження якого позивачем взято за основу для нарахування пені та 7 % штрафу, а лише безпосередньо ціни гарантійного ремонту обладнання - водомасляного холодильника, встановленого на дизелі. Оскільки фактична вартість наданих послуг (виконаних робіт) із гарантійного ремонту виробу - охолоджувача МХД-7 становить 14 409,94 грн., то й розрахунок штрафних санкцій за порушення строків гарантійного ремонту, зважаючи на ціну ремонту виробу.

При цьому слід мати на увазі, що оскільки однією зі сторін договору № 294/15/163 є ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" як суб'єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки, то насамперед до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 231 ГК, згідно з якими законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Вимогами зазначеної статті ГК передбачено, що за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % цієї вартості.

Отже, судом апеляційної інстанції правомірно, на відміну від місцевого суду, взято до уваги, що розмір неустойки за порушення строків виконання зобов'язання має обчислюватися з урахуванням положень статті 231 ГК, а не умов договору № 294/15/163.

Крім того, відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 231 ГК за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

У зв'язку із зазначеним колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та відхиляє викладені у відзиві на касаційну скаргу доводи відповідача про правомірність нарахування і стягнення суми неустойки за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), зважаючи на положення пункту 1 частини 2 статті 231 ГК, які є пріоритетними в контексті правозастосування, на відміну від положень договору.

Разом із тим колегія суддів зауважує, що відповідач не позбавлений можливості з метою захисту порушеного права звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою про перегляд судових актів попередніх інстанцій.

З огляду на вимоги наведених норм, а також те, що Верховний Суд не має права здійснювати арифметичний перерахунок розміру оперативно-господарської санкції, оскільки це суперечило би положенням статті 300 ГПК, в редакції, чинній з 15.12.2017, за змістом якої суд касаційної інстанції не переоцінює доказів, обставин справи та арифметичної вірності розрахунків, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано положення вимог статті 231 ГК про нарахування штрафних санкцій за затримку виконання зобов'язання та умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг).

Отже, оскільки оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції прийнято із дотриманням норм чинного законодавства, підстав для її скасування не має.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно визнано належним і допустимим доказом вартості послуг, з якої необхідно розраховувати штрафні санкції, договір здійснення гарантійного ремонту охолоджувача МХД-7 від 20.01.2017 № 61/1514, витрати за яким склали 14 409,94 грн., а не вартість ремонту ракетного катера, що за домовленістю сторін склала 2 495 663,19 грн., враховуючи таке.

Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, гарантійний ремонт зазначеного обладнання здійснено після підписання сторонами рекламаційного акта від 26.08.2016, відповідно до умов якого сторони погодили термін усунення недоліків до 15.09.2016. При цьому гарантійний ремонт не входить до переліку послуг, визначених пунктом 5.1 договору № 294/15/163.

Пунктом 5.1 договору № 294/15/163 встановлено конкретний термін 45 днів на виконання послуг із ремонтних робіт корабля на підставі специфікації, якої в матеріали справи не містять, виключно за порушення якого можливе застосування штрафної санкції передбаченої підпунктом 2 пункту 7.2 цього договору, а тому немає підстав для застосування положень пункту 7.2 № 294/15/163 за посиланням на пункт 5.1 договору до спірних правовідносин.

Оскільки пунктом 2.5 договору № 294/15/163 визначено відповідальність виконавця за прострочення ремонту обладнання, яке вийшло з ладу в процесі його експлуатації після капітального ремонту, але до закінчення гарантійних зобов'язань, шляхом нарахування штрафних санкцій за таке прострочення, судом апеляційної інстанції правомірно здійснив перерахунок таких санкцій, зважаючи на положення вимог пункту 2 частини 2 статті 231 ГК, а не пункту 7.2 цього договору.

Отже, суд апеляційної інстанції, з яким погоджується колегія суддів, встановив, що фактично було здійснено гарантійний ремонт лише одного обладнання охолоджувача МХД-7, а не всього судна, через що помилковим є аргумент заявника про розрахунок суми неустойки, виходячи з вартості всього ракетного катера. Таким чином, є підстави для часткової відмови в задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо гарантійного ремонту ракетного катера на загальну суму 6 383,58 грн., тому оскаржуваний судовий акт ухвалений з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права (статей 11, 509, 525, 526, 610, 611, 612, 629, 901, 903 ЦК, статей 193, 231 ГК, статей 43, 82 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені прокурором у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що з огляду на положення статті 300 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), не належить до повноважень касаційної інстанції, тому підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваної постанови немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), слід покласти на скаржника.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника військового прокурора південного регіону України залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у господарській справі № 915/510/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков