ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 березня 2018 р.

Справа № 903/105/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши справу

за позовом приватного підприємства “Торговий Дім ПОЛЯКОВ”

до відповідача: приватного підприємства “Тимаг”

про стягнення 23815грн. 28коп.

за відсутності представників сторін

встановив: 19.02.2018р. позивач – ПП “Торговий Дім ПОЛЯКОВ” звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача – ПП “Тимаг” 26815грн. 28коп., з яких: 25967,40грн. – основного боргу, 198,71грн. –3% річних та 649,17грн. – інфляційних втрат. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1779грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №3595 від 01.08.2013р. щодо своєчасної оплати за отриманий товар, внаслідок чого відповідач повинен сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою суду від 22.02.2018р., за клопотанням позивача, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.03.2018р. та зобов’язано позивача надати суду, зокрема, завірену копію видаткової накладної №АКФ-095182 від 20.10.2017р. на суму 4486,32грн., яка не додана до позовної заяви; відповідача - в строк до 13.03.2018р. надати суду відзив та всі письмові, електронні та інші докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Сторони в судове засідання не з’явилися.

На виконання вимог ухвали, на адресу суду, від позивача надійшло клопотання (вх.№01-55/2366/18 від 05.03.2018р.) про приєднання до матеріалів справи копії видаткової накладної №АКФ-095182 від 20.10.2017р. на суму 3021,48грн.

Також, 16.03.2018р. від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№01-66/28/18), згідно якої останній повідомив, що 20.02.2018р. відповідачем було частково оплачено основний боргу на суму 3000грн., що підтверджується банківською випискою, а тому просить стягнути з відповідача 22967,40грн. – основного боргу, 198,71грн. – 3% річних, 649,17грн. інфляційних втрат, всього 23815,28грн. та 1779грн. судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що заява позивача про зменшення позовних вимог подана до початку першого судового засідання відповідно до ст.46 ГПК України, відповідає вимогам, встановленим ст. 170 ГПК України та прийнята судом.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ціна позову складає 23815грн. 28коп.

Також, у клопотанні вх.№19 від 14.03.2018р., позивач просить провести засідання без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді. Про призначення розгляду справи по суті відповідач повідомлений судом завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

01.08.2013 року між ПП “Торговий Дім ПОЛЯКОВ” (Постачальник) та ПП “Тимаг” (Покупець) було укладено договір поставки №3595 з протоколом розбіжностей до договору від 01.08.2013р.

Згідно п.1.1 Договору Постачальник зобов’язується поставити товари, а Покупець приймає у власність товари згідно зі специфікацією й оплачує їх вартість за ціною, що зазначається у специфікації. В накладних вказується найменування товару його кількість, асортимент і ціна, не більша ніж у специфікації. Специфікація є невід’ємною частиною даного Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Покупець проводить оплату з відтермінуванням протягом 30 днів з моменту отримання товару.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25967,40грн., що підтверджується підписаними та засвідченими печатками від обох сторін видатковими накладними, а саме:

Дата :поставки

Номер накладної

Відстрочка

оплати

Сума поставки

Дата

оплати

29.09.2017

Видат накл. АКФ-088742:

30

1 592,64

29.10.17

29.09.2017

Видат накл. АКФ-0Й8737:

30

897,12

29.10.17

06.10.2017

Видат накл. АКФ-090777

30

6 274,20

06.11.17

06.10.2017

Видат накл. АКФ-090789'

30

3 381,24

06.11.17

13.10.2017

Видат накл. АКФ-093159

30

1 449,72

13.11.17

13.10.2017

Видат накл. АКФ-093164

30

2 409,84

13.11.17

13 10.2017

Видат накл, АКФ-093166

30

884,88

13.11.17

20.10.2017

Видат накл. АКФ-095182

30

3 021,48

20.11.17

20.10.2017

Видат накл. АКФ-095182

30

4 486,32

20.11.17

27.10.2017

Видат накл. АКФ-098017

30

1 569,96

27.11.17

В порушення своїх зобов’язань, відповідач отриманий товар у визначений строк не оплатив, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 25967,40грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язань –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В зв’язку з частковою оплатою отриманого товару 22.02.2018р., заборгованість відповідача, як зазначає позивач, становить 22967,40грн.

Водночас, позивачем, на підтвердження поставки товару відповідачу, до позовної заяви додані копії видаткових накладних лише на суму 18481,08грн. Доказів поставки товару на суму 4486,32грн., а саме видаткової накладної №АКФ-095182 від 20.10.2017р., на яку посилається позивач, останнім суду не подано.

На виконання ухвали від 22.02.2018р., якою зобов’язано ПП "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" надати суду зазначену копію накладної, позивачем надіслано суду копію видаткової накладної №АКФ-095182 від 20.10.2017р. на суму 3021,48грн., примірник якої вже є в матеріалах справи.

Отже, позивачем належним чином не виконано вимог ухвали суду від 22.02.2018р.

Згідно ч.9 ст.81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що позивачем не надано суду копії видаткової накладної №АКФ-095182 від 20.10.2017р. на суму 4486,32грн., що витребовувалась ухвалою суду від 22.02.2018р., в зв’язку з чим суд не має можливості встановити факт поставки товару відповідачу на суму 4486,32грн. та розглянути справу по суті в цій частині, суд дійшов висновку про залишення позову в частині стягнення 4486,32грн. заборгованості без розгляду.

На день розгляду спору заборгованість відповідача за отриманий товар, що підтверджена матеріалами справи, становить 18481,08грн., не погашена, не оспорена, та підлягає до стягнення.

Крім того, в зв’язку з порушенням відповідачем умов договору, у відповідності до ст.625 ЦК України, на суму заборгованості 25967,40грн. позивач нарахував 198,71грн. – 3% річних та 649,17грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що підставними до стягнення є 167,36грн. - 3% річних та 540,25грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості 21481,08грн. (25967,40 - 4486,32).

В частині стягнення 31,35грн. - 3% річних та 108,92грн. інфляційних втрат позов також слід залишити без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч.4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 129, 202, п.4 ч.1 ст. 226, ст.ст. 233, 236-240 ГПК України, господарський суд, –

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства “Тимаг” () на користь приватного підприємства “Торговий Дім ПОЛЯКОВ” () 19188грн. 69коп. (в тому числі 18481грн. 08коп. заборгованості, 167,36грн. - 3% річних та 540,25грн. інфляційних втрат), а також 1433грн. 40коп. судових витрат.

3. В частині стягнення 4486,32грн. заборгованості, 31,35грн. - 3% річних та 108,92грн. інфляційних втрат - позов залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Згідно ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.03.2018р.

Суддя                                                                      О. Г. Слободян