РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Справа № 902/1077/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги відповідача-2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-ДВ" та відповідача-3 - товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.11.2017р. у справі №902/1077/15 (головуючий суддя - Матвійчук В.В., суддя Банасько О.О., суддя Нешик О.С.)

за позовом Військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України (м. Вінниця) в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України (м. Київ), Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (м. Вінниця)

до відповідачів: 1) Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області (м.Жмеринка, Вінницька обл.); 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-ДВ"; 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" (смт. Тиврів, Вінницька обл.)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Гніванська міська рада Тиврівського району Вінницької області (м. Гнівань, Вінницька обл.); 2) Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця)

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними договору оренди землі від 04.03.2009р., договору суборенди землі від 01.10.2009р. та зобов'язання ТОВ "Поділлялатінвест" передати земельну ділянку законному землекористувачу - Міністерству оборони України

за участю представників:

прокурор - Плотницький О.М., сужб. посв. № 049018 від 02.01.2018р.;

позивача-1 - ОСОБА_1, представник за довіреністю № 220/457/д від 20.12.2017р.;

позивача-2 - ОСОБА_2, представник за довіреністю № 4374 від 29.12.2017 р.;

відповідача - 1 - не з'явився;

відповідача 2,3 - ОСОБА_3 (адвокат), представник за довіреністю від 12.02.2018р.; ОСОБА_4, представник за довіреністю від 03.01.2018 р.;

третьої особи-1 - не з'явився;

третьої особи-2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу до відповідачів про визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2008р. №92, визнання недійсним договору оренди землі від 04.03.2009р., договору суборенди землі від 01.10.2009р. та зобов'язання ТОВ "Поділлялатінвест" передати земельну ділянку Міністерству оборони України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.11.2017р. позов задоволено частково; провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 23.02.2009р. №92 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ФГ "Водолій-ДВ" на території Демидівської сільської ради" припинено. Визнано недійсним договір оренди землі від 04.03.2009р., укладений між Жмеринською районною адміністрацією та фермерським господарством "Водолій-ДВ". Визнано недійсним договір суборенди землі від 01.10.2009р., укладений між фермерським господарством "Водолій-ДВ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест". Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" передати земельну ділянку площею 399,9250 га, (кадастровий номер :03:001:0025) Міністерству оборони України. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Водолій-ДВ" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що позивачі не мають жодного відношення до даної земельної ділянки, їх право користування не підтверджується документально, законність припинення права користування землею підтверджено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2011р. у справі №2а/0270/3440/11, що набрало законної сили, тому права та інтереси позивачів не порушуються укладеними договорами оренди землі. Скаржник вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, не звернув уваги на відсутність в поданому позові обґрунтування, яким чином оскаржуване розпорядження суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивачів у справі. Скаржник звертає увагу суду на те, що позивачами не надано суду доказів віднесення земельної ділянки, що є предметом договорів оренди землі, до земель оборони. Скаржник зазначає, що на даний час розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації №151 від 11.03.2008р., яким земельна ділянка, що є предметом спору вилучена з користування військового радгоспу "Вінницький" та скасовано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Б№000284, чинне та ніким не скасоване. Також скаржник зазначає, що позивачами пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2017р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що ним 02.01.2015р. було укладено з ТОВ "Водолій-ДВ" договір суборенди землі №1, а не 01.10.2009р., як зазначено позивачем у позовній заяві та судом першої інстанції у рішенні, однак дані обставини не прийняті до уваги місцевим господарським судом та визнано недійсним договір суборенди, який укладений між ТОВ "Поділлялатінвест" та ТОВ "Водолій-ДВ" 01.10.2009р., який вже є не чинним у зв`язку із укладенням нового договору суборенди землі від 02.01.2015р. Скаржник зазначає, що в даному випадку має місце непропорційне втручання у право особи на мирне користування майном, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини. Окрім того, скаржник звертає увагу суду на те, що орендована земельна ділянка була підготовлена до посіву та відповідно засіяна сільськогосподарськими посівами, а оскільки до функцій Міністерства оборони України не віднесено вирощування сільськогосподарських культур, вирішуючи позовну вимогу щодо передачі (повернення) земельної ділянки, суд першої інстанції повинен був врахувати дану обставину.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2017р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду.

Військова прокуратура Вінницького гарнізону Центрального регіону України надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №898/18 від 10.01.2018р. та №1209/18 від 11.01.2018р.), в якому прокурор вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Міністерство оборони України надіслало до суду відзиви на апеляційні скарги (вх. №1206/18 від 11.01.2018р., №2083/18 від 18.01.2018р.), в яких позивач просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця надіслав до суду відзив на апеляційні скарги (вх. №1485/18 від 15.01.2018р.), в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №5112/18 від 13.02.2018р.), в якому третя особа просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_5 судове засідання 16.01.2018р. об 11:30 год. у справі не відбулося.

Розпорядженнями керівника апарату суду від 25.01.2018р. №01-03/83, №01-03/84, відповідно до п. 17.4 Розділу XI Перехідних положень ГПК України, п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії у справі ОСОБА_5 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 26.01.2018р. апеляційні скарги прийнято до провадження у новому складі суду, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.02.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 28.02.2018р. о 09:30 год.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018р. розгляд справи відкладено на 12.03.2018р. об 11:30 год.

В судовому засіданні 12.03.2018р. представник ТОВ "Водолій-ДВ" та ТОВ "Поділлялатінвест" ОСОБА_4 заявив усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Обґрунтовуючи дане клопотання, представник зазначає, що земельна ділянка військового містечка №110 (ділянка "Ворошилівка") площею 442,3 га була надана Вінницькою КЕЧ району у тимчасове користування військовому радгоспу "Вінницький". Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.07.2006р. №431-р було передано військовий радгосп "Вінницький" до сфери управління Міністерства аграрної політики України. Тобто, до Мінагрополітики перейшло право на спірну земельну ділянку, тому рішення суду у даній справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї із сторін.

Колегія суддів апеляційного суду, порадившись на місці, дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення третьої особи, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Враховуючи те, що заявником подано клопотання з порушенням порядку, встановленого ч. 1 ст. 50 ГПК України, тобто після закінчення підготовчого провадження у справі та після проведення першого судового засідання, а також не надано суду доказів того, що земельна ділянка площею 442,3 га перебувала чи перебуває на праві користування військового радгоспу "Вінницький" чи доказів того, що землекористувач земельної ділянки змінювався або земельна ділянка передана у встановленому порядку у користування Міністерству аграрної політики України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №431-р від 26.07.2006р., тому суд відмовляє заявнику в задоволенні клопотання про залучення третьої особи.

В судовому засіданні 12.03.2018р. представник ТОВ "Водолій-ДВ" та ТОВ "Поділлялатінвест" ОСОБА_4 заявив усне клопотання про витребування матеріалів адміністративної справи № 2а/0270/3440/11.

Колегія суддів апеляційного суду, порадившись на місці, дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про витребування матеріалів справи, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Згідно ст. 81 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2, 3 ст. 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Враховуючи те, що заявником не надано суду доказів неможливості самостійного отримання документів, що містяться в матеріалах адміністративної справи № 2а/0270/3440/11, а також не заявлено відповідного клопотання під час слухання справи в суді першої інстанції, тому апеляційний суд відмовляє заявнику в задоволенні клопотання про витребування матеріалів адміністративної справи № 2а/0270/3440/11. При цьому, судом враховується, що дане клопотання заявлено з порушенням строків, визначених ст. 80 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2018р. за наслідками розгляду заяви представника ТОВ "Водолій-ДВ" та ТОВ "Поділлялатінвест" ОСОБА_3 про відвід, керуючись нормами ст. 39 ГПК України, зупинено провадження у справі у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаної заяви.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2018р. відмовлено в задоволенні заяви представника ТОВ "Водолій-ДВ" та ТОВ "Поділлялатінвест" ОСОБА_3 про відвід суддів Розізнаної І.В. та Мельника О.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.03.2018р. провадження у справі поновлено, призначено розгляд справи на 20.03.2018р. о 12:00 год.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018р. відмовлено ТОВ "Поділлялатінвест" в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі №902/1077/15.

В судовому засіданні 20.03.2018р. прокурором заявлене усне клопотання про вжиття до представників скаржників заходів примусу, передбачених главою 9 ГПК України, у зв'язку із зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши в судовому засіданні дане клопотання, зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За приписами частин 3, 4 статті 43 ГПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що подання представником відповідачів-2,3 клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1, ч. 3 ст. 228 ГПК України, не можна визнати зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, оскільки право на подання клопотання передбачене Господарським процесуальним кодексом, тому колегія суддів відмовляє прокурору в задоволенні усного клопотання про вжиття до представників скаржників заходів примусу, передбачених главою 9 ГПК України.

В судовому засіданні 20.03.2018р. представники скаржників підтримали доводи апеляційних скарг, вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, тому просять апеляційні скарги задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Прокурор, представники позивачів в судовому засіданні 20.03.2018р. заперечили доводи апеляційних скарг, вважають рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 та треті особи не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 20.03.2018р., хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення прокурора, представників позивачів та відповідачів-2,3 та третьої особи-2 (в судовому засіданні 28.02.2018р.), колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, в 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою за серією Б №000284 на земельну ділянку площею 442,3 га (ділянка "Ворошилівка") на території Демидівської сільської ради Вінницької області між населеними пунктами с. Демидівка Жмеринського району та с. Ворошилівка Тиврівського району. (т.1, а.с. 28-30)

24.12.1981р. начальником Вінницької КЕЧ району, на виконання Директиви заступника Міністра оборони СРСР №1169010 від 11.03.1965р. та наказу Командувача військами Прикарпатського військового округу МО СРСР №046 від 14.04.1965р., земельну ділянку військового містечка №110 (ділянка "Ворошилівка") площею 442,3 га було надано у тимчасове користування військовому радгоспу "Вінницький" (т.2, а.с. 36).

Наказом Міністерства оборони України від 13.10.2005р. №9, відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 20.01.2005р. №Д332/1/03 щодо переформування Вінницької, Володимир-Волинської, Мукачівської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Чернігівської КЕЧ районів у відповідні квартирно-експлуатаційні відділи, створено комісії з переформування КЕЧ районів в КЕВ (т. 2. а.с. 17)

Згідно акту, затвердженого начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 20.10.2005р., Вінницька квартирно-експлуатаційна частина району переформована в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця (т.2, а.с. 18-26).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.07.2006р. №431-р "Про передачу цілісних майнових комплексів військових радгоспів до сфери управління Мінагрополітики" було передано військовий радгосп "Вінницький" до сфери управління Мінагрополітики (т.1, а.с. 196).

Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Вінницький", яке було правонаступником колишнього військового радгоспу "Вінницький" у відповідності до наказу Міністерства аграрної політики України №529 від 24.07.2007р. припинило свою діяльність шляхом реорганізації та приєднання до державного підприємства "Агроспецсервіс" (дані обставини встановлені при розгляді справи №2а/0270/3440/11 Вінницьким адміністративним судом).

Розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 20.12.2007р. №881 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою фермерському господарству "Водолій-ДВ" на земельну ділянку на території Демидівської сільської ради", фермерському господарству "Водолій-ДВ" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на території Демидівської сільської ради щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 400 га в оренду із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (т. 1, а.с. 36)

Розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 11.03.2008р. №151 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Демидівської сільської ради", у зв`язку із припиненням діяльності державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Вінницьке", яке було правонаступником колишнього військового радгоспу "Вінницький" через несплату земельного податку та невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням, колишньому військовому радгоспу "Вінницький" припинено право користування земельною ділянкою площею 442,3 га та визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право користування земельними ділянками серії Б №000284 (п. 1 розпорядження). Введено земельну ділянку площею 442,3 га до земель запасу Демидівської сільської ради (п. 2 розпорядження) (т. 1, а.с. 223).

Розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №92 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ФГ "Водолій-ДВ" на території Демидівської сільської ради", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ФГ "Водолій-ДВ" на території Демидівської сільської ради; надано ФГ "Водолій-ДВ" в оренду, терміном на 49 років, земельну ділянку загальною площею 399,9250 га в тому числі: ріллі 371,3057 га, сіножатей 1,9804 га, пасовищ 0,4305 га, під господарськими будівлями і дворами 0,6165 га, під господарськими шляхами і прогонами 3,1786 га, інших захисних насаджень 0,3174 га, чагарників 21,3591 га та інших 0,7368 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території Демидівської сільської ради. (т.1, а.с. 37).

04.03.2009р. між Жмеринською районною адміністрацією (орендодавець) та фермерським господарством "Водолій-ДВ" (орендар) укладено договір оренди землі (т.1, а.с. 38-42).

Відповідно до п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Демидівської сільської ради.

Згідно п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 399,9250 га із земель запасу Демидівської сільської ради.

Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір підписаний повноважними представника сторін та скріплений печатками сторін.

01.10.2009р. між фермерським господарством "Водолій-ДВ" (орендар) та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" (суборендар) укладено договір суборенди землі, відповідно до п. 1.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 371,3057 га на території Демидівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського господарства (т. 1, а.с. 43-46).

Договір укладено строком на 335 календарних дні з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.5. договору у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Відповідно до п. 6.2. договору підставою для передачі земельної ділянки в суборенду є договір оренди землі від 04.03.2009р., укладений між Жмеринською районною адміністрацією та фермерським господарством "Водолій-ДВ".

Згідно п. 12.2 договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку на який його укладено, за взаємною згодою сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору, припинення договору оренди, викупу земельної ділянки, ліквідації юридичної особи суборендаря та орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або рішенням суду (п. 12.3. договору).

02.01.2015р. між ТОВ "Водолій-ДВ" (правонаступник ФГ "Водолій-ДВ") (орендар) та ТОВ "Поділлялатінвест" (суборендар) укладено договір суборенди землі, відповідно до п.п. 1.1., 21.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0025 розміром 399,9250 га на території Демидівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського господарства. (т. 1, а.с. 230-231).

Відповідно до п. 3.2. договору у разі припинення договору оренди, вказаного у п. 6.2. договору, дія даного договору припиняється.

Відповідно до п. 6.2. договору підставою для передачі земельної ділянки в суборенду є договір оренди землі від 04.03.2009р., укладений між Жмеринською районною адміністрацією та фермерським господарством "Водолій-ДВ".

Згідно п. 12.2 договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку дії договору оренди землі.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2011р. у справі №2а/0270/3440/11 відмовлено в задоволенні позову заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Демидівської сільської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 11.03.2008р. №151 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Демидівської сільської ради" (т. 3. а.с. 120-125).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. у справі №802/1077/14-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015р., задоволено адміністративний позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Демидівської сільської ради; визнано протиправним та скасовано розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 11.03.2008р. №151 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Демидівської сільської ради".

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017р. у справі №К/800/44439/15, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015р. скасовано; провадження у справі закрито, оскільки спір має не публічний, а приватноправовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 24.03.2016р. №170 скасовано розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №922 (т. 3, а.с. 109).

Предметом даного позову є вимога прокурора про визнання недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №92, договору оренди землі від 04.03.2009р., договору суборенди землі від 01.10.2009р. та зобов'язання відповідача-3 передати земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "г" ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

За приписами ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для, зокрема, сільськогосподарського використання.

Відповідно до ст. 123 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 124 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як встановлено апеляційним судом зі змісту оскаржуваного розпорядження від 23.02.2009р. №92, Жмеринська районна державна адміністрація з посиланням на п. 3 "Прикінцевих положень" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", ст. ст. 123, 151 ЗК України, затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ФГ "Водолій-ДВ" на території Демидівської сільської ради; надала ФГ "Водолій-ДВ" в оренду, терміном на 49 років, земельну ділянку загальною площею 399,9250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території Демидівської сільської ради.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серія Б №000284, виданого у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів, Вінницькій КЕЧ району надано у безстрокове, безоплатне користування земельну ділянку площею 442,3 га (ділянка "Ворошилівка") на території Демидівської сільської ради Вінницької області між населеними пунктами с. Демидівка Жмеринського району та с.Ворошилівка Тиврівського району.

Правила землекористування у 1979р. були встановлені гл. 3 Земельного кодексу Української РСР, згідно ст. 16 якої надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому ст. ст. 37-41 цього Кодексу.

Згідно ст. 20 ЗК Української РСР відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Статтею 22 ЗК Української РСР визначено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Враховуючи вимоги чинного на той час законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Державний акт на право постійного користування землею серії Б №000284, виданий у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів є документом, який належним чином посвідчує право користування землею Вінницької КЕЧ району.

Матеріалами справи підтверджено, що Вінницька КЕЧ району в подальшому передала земельну ділянку у тимчасове користування військовому радгоспу "Вінницький". При цьому, змін щодо землекористувача до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №000284 внесено не було, тобто, землекористувачем даної земельної ділянки так і залишилася Вінницька КЕЧ району.

Як встановлено апеляційним судом, наказом Міністерства оборони України від 13.10.2005р. №9 створено комісії з переформування КЕЧ районів в КЕВ. Згідно акту, затвердженого начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 20.10.2005р., Вінницька КЕЧ району переформована в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця.

Відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, затвердженого начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління 25.06.2013р., Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця є державною установою, який створений Міністерством оборони України і підпорядкований Західному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця є правонаступником Вінницької КЕЧ району.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що право користування земельною ділянкою загальною площею 442,3 га (ділянка "Ворошилівка") на території Демидівської сільської ради, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії Б №000284, виданого у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів, перейшло до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця як правонаступника Вінницької КЕЧ району.

Апеляційний господарський суд зазначає, що ст. 77 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Підстави припинення права користування земельними ділянками визначені ст. 141 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження), зокрема якими є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, судом апеляційної інстанції встановлено, що КЕВ м. Вінниці як землекористувач спірної земельної ділянки, добровільної відмови від права користування цією ділянкою не надавав і відповідних рішень повноважні органи щодо припинення його права на землю не приймали.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, Вінницькою обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження №170 від 24.03.2016р., яким скасовано розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №92, що узгоджується з приписами ч. 3 ст. 33, ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", тому, враховуючи відсутність предмету спору щодо визнання недійсним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №92, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в цій частині на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції), з покладенням судових витрат на Жмеринську районну державну адміністрацію, оскільки спір доведено до суду з її вини.

Окрім того, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржників, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №431-р від 26.07.2006р. "Про передачу цілісних майнових комплексів військових радгоспів до сфери управління Мінагрополітики" військовий радгосп "Вінницький" було передано до управління Мінагрополітики, а тому земельна ділянка не належить Міністерству оборони України, оскільки, на думку суду, право користування земельною ділянкою площею 442,3 га Вінницького КЕЧ району підтверджується Державним актом на право постійного користування серії Б № 000284, доказів того, що земельна ділянка площею 442,3 га перебувала на праві користування чи власності військового радгоспу "Вінницький" суду не надано. Закріплюючи дану земельну ділянку за військовим радгоспом "Вінницький" її землекористувач не змінювався, тому вона не підлягала передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №431-р від 26.07.2006р.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 11.03.2008р. №151, у зв`язку із припиненням діяльності державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Вінницьке", яке було правонаступником колишнього військового радгоспу "Вінницький" через несплату земельного податку та невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням колишньому військовому радгоспу "Вінницький" припинено право користування земельною ділянкою площею 442,3 га та визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право користування земельними ділянками серії Б №000284.

Разом з тим, як зазначалося апеляційним судом вище, підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України.

Враховуючи те, що Вінницька КЕЧ району переформована в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці і останній є її правонаступником, до якого перейшло, в тому числі, право користування земельною ділянкою, а Жмеринською районною державною адміністрацією не приймалося рішення щодо припинення права користування земельною ділянкою Вінницької КЕЧ району або Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, тому судом апеляційної інстанції не приймається до уваги розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 11.03.2008р. №151, оскільки воно видано щодо іншого суб`єкта господарювання.

Вирішуючи господарський спір в частині визнання недійсним договору оренди землі від 04.03.2009р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ЦК України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до статей 13, 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору оренди) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В силу положень статті 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 статті 124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору оренди) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди землі суттєве значення має з'ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами ст. ст. 84, 118, 123, 124 ЗК України.

З огляду на це апеляційним судом встановлюється наявність у державної адміністрації повноважень для вирішення питання щодо затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки в оренду, а отже, й дійсність укладеного договору, що оспорюється. Також враховується, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування такого рішення у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання договору недійсним з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Таким чином, враховуючи те, що Жмеринська районна державна адміністрація не є особою, яка уповноважена від імені держави здійснювати будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України, в особі КЕВ м. Вінниці за категорією земель оборони, а також беручи до уваги встановлений вище судом факт скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009р. №92, на підставі якого укладався договір оренди, що означає відсутність передбаченої нормою ч.1 статті 124 ЗК України обовязкової передумови для укладення договору оренди землі рішення відповідного органу виконавчої влади, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність договору оренди землі від 04.03.2009р. вимогам закону та необхідність визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ст. 215 ЦК України, ст. 207 ГК України.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним договору суборенди від 01.10.2009р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

01.10.2009р. між фермерським господарством "Водолій-ДВ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест" укладено договір суборенди землі, відповідно до п. 1.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 371,3057 га на території Демидівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського господарства. Договір укладено строком на 335 календарних дні з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. (п. 3.1. договору).

Згідно п. 12.2 договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку на який його укладено, за взаємною згодою сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору, припинення договору оренди, викупу земельної ділянки, ліквідації юридичної особи суборендаря та орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або рішенням суду (п. 12.3. договору).

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, 02.01.2015р. між ТОВ "Водолій-ДВ" (правонаступник ФГ "Водолій-ДВ") та ТОВ "Поділлялатінвест" укладено новий договір суборенди землі, відповідно до п.п. 1.1., 21.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0025 розміром 399,9250 га на території Демидівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського господарства. (т. 1, а.с.230-231).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для визнання договору суборенди від 01.10.2009р. недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

Оскільки вимоги прокурора зводяться до визнання недійсним договору суборенди землі від 01.10.2009р., зобов`язання за яким у сторін припинилися у зв`язку із укладенням нового договору суборенди землі від 02.01.2015р., враховуючи встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що визнання договору суборенди землі від 01.10.2009р. недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив своє існування.

Відповідно до ст. 231 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до того, що господарський суд помилково розглянув спір за відсутності предмета спору, а тому прийняте у справі рішення в частині визнання недійсним договору суборенди від 01.10.2009р. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі ст. ст. 231, 275 ГПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що визнання недійсним договору оренди землі від 04.03.2009р. тягне за собою наслідки припинення договору суборенди землі від 02.01.2015р. в силу п. п. 3.2., 12.2. даного договору.

Вирішуючи господарський спір в частині зобов'язання ТОВ "Поділлялатінвест" передати земельну ділянку Міністерству оборони України, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до ст. 1 та ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до Закону України "Про оборону України" та Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Військове майно згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, тощо.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку зобовязати ТОВ "Поділлялатінвест" передати земельну ділянку площею 442,3 га (ділянка "Ворошилівка") на території Демидівської сільської ради Вінницької області Міністерству оборони України, як органу уповноваженому здійснювати управління військовим майном, в тому числі землею.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем-2 було подано клопотання про застосування строку позовної давності.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування строку позовної давності відповідач-2 зазначає, що про прийняття Жмеринською РДА розпорядження №151 від 11.03.2008р., розпорядження №92 від 23.02.2009р., укладення оспорюваного договору оренди від 04.03.2009р. та договору суборенди від 01.10.2009р. прокуратура Жмеринського району довідалася або могла довідатися у зв'язку із здійсненням прокуратурою району своїх повноважень, а відповідно, є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру". Окрім того, у 2011 році прокуратура, як і позивачі, довідалися про порушення права позивачів через розгляд Вінницьким окружним адміністративним судом справи № 2а/0270/3440/11.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено апеляційним судом у постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2011р. у справі №2а/0270/3440/11 не містить ніяких відміток про те, що прокурору та позивачам 21.11.2011р. стало відомо про факт прийняття відповідачем розпорядження №92 від 23.02.2009р. та укладення між відповідачами оспорюваних договорів, тому посилання відповідача-2 на те, що прокурору та позивачам стало відомо про порушення в результаті розгляду справи №2а/0270/3440/11 ґрунтується на припущеннях, які не підтверджуються належними доказами.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, що 04.06.2014р. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця було направлено лист (вих. №2190) до Управління Держземагенства у Жмеринському районі з проханням повідомити чи використовується земельна ділянка площею 442,3га (землі колишнього радгоспу "Вінницький") на території Демидівської сільської ради субєктами господарювання.

Відповідно до листа (вх. №1954/426-ю від 11.06.2014р.) Управління Держземагенства у Жмеринському районі повідомило позивача, що дана земельна ділянка була надана в користування відповідачу-2 на умовах оренди, відповідно до розпорядження голови Жмеринської районної адміністрації №92 від 23.02.2009р. та на даний час на умовах договору суборенди використовується відповідачем-3.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що про існування вказаних договірних відносин прокурору і позивачам стало відомо лише в червні 2014 року, а в липні 2015 року прокурором був поданий даний позов до господарського суду, тому з огляду на недоведеність відповідачем пропуску прокурором та позивачами строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, останній вважається поданим в межах встановленого законом строку для захисту порушеного права власності держави на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів вважає посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційних скарг покладаються на апелянтів згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-ДВ" на рішення господарського суду Вінницької області від 22.11.2017р. у справі №902/1077/15 задоволити частково.

2. Апеляційну скаргу "Поділлялатінвест" на рішення господарського суду Вінницької області від 22.11.2017р. у справі №902/1077/15 задоволити частково.

Скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору суборенди землі від 01.10.2009р., укладеного між фермерським господарством "Водолій-ДВ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлялатінвест".

Прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі закрити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 27.03.2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.