У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

23 березня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/199/18
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г. , розглянувши заяву б/н від 13.03.2018

Фізичної особи-підприємця Кізім Павла Олександровича, АДРЕСА_1, 17500

про видачу судового наказу

про стягнення з боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки», вул. Індустріальна, 2, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

боргу у сумі 40000грн.00коп.,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Кізім Павла Олександровича про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» боргу у розмірі 40000грн.00коп.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає про наявність у боржника заборгованості за договором позики від 18.05.2017 у заявленій до стягнення сумі.

Вивчивши зміст заяви про видачу судового наказу, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на таке:

Відповідно до п.4 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Зокрема, згідно із п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За змістом ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, які відносяться до юрисдикції господарських судів визначено в ст.20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 даної статті Кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, одним із критеріїв віднесення юридичного спору до юрисдикції господарських судів слугує суб'єктний склад спірного правовідношення.

Як вбачається з доданого до заяви про видачу судового наказу договору грошової позики від 18.05.2017, на підставі якого виникли спірні правовідносини, його стороною (позикодавцем) є фізична особа Кізім Павло Олександрович, а не фізична особа-підприємець, про що вказано як в преамбулі договору так і в його розділі «Реквізити і підписи сторін».

Із аналізу норм §1 глави 71 Цивільного кодексу України, якими регулюються правовідносини позики, вбачається, що фізична особа, яка не зареєстрована як підприємець, може бути стороною договору позики.

Крім того, як вбачається зі змісту договору грошової позики від 18.05.2017, позика у розмірі 40000грн. передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою.

Статтею 1087 Цивільного кодексу України передбачена можливість проведення розрахунків у готівковій або в безготівковій формі за участю фізичних осіб, якщо такі розрахунки не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності; між юридичними особами, а також проведення розрахунків у готівковій або в безготівковій формі за участю фізичних осіб, якщо розрахунки пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності.

При цьому ч.3 даної статті Кодексу встановлено, що граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №637 від 15.12.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, яке діяло та було чинне на момент підписання договору грошової позики, готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Згідно із п.2.3. глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки.

В пункті 1 постанови Правління Національного банку України про встановлення граничної суми розрахунків готівкою №210 від 06.06.2013, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за №1109/23641, яка діяла та була чинною на момент підписання договору грошової позики, установлено граничну суму розрахунків готівкою: підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень; між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня в розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) гривень; фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) гривень.

Отже, враховуючи, що сторонами в договорі позики як позикодавця зазначено фізичну особу Кізім Павла Олександровича, враховуючи, що законом був встановлений ліміт для розрахунку підприємств (підприємців) між собою на рівні 10000грн., а за договором позики мали бути передані готівкові кошти у розмірі 40000грн., суд приходить до висновку, що у спірному правовідношенні заявник виступав як фізична особа, а не як підприємець, а тому, за своїм суб'єктним складом даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

При цьому наявність на договорі печатки фізичної особи-підприємця на підписі позикодавця не спростовує вищевикладеного, оскільки на момент підписання цього договору обов'язковість скріплення правочину печаткою законодавством не передбачалась.

З огляду на вищевикладене у видачі судового наказу має бути відмовлено.

Заявнику роз'яснюється, що розгляд даної заяви відноситься до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.4, 20, 152, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Кізім Павлу Олександровичу у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» боргу у сумі 40000грн.00коп.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана 23 березня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З текстом даної ухвали можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т. Г. Оленич