КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 р. Справа№ 911/2925/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Авраменко О.А.,

від відповідача - Коновал О.В.,

від третьої особи - Казьмірова С.К.,

Чорний В.Й.,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК"

на рішення господарського суду Київської області від 20.11.2017 (повний текст рішення складений 22.12.17 року)

у справі №911/2925/17 (суддя О.В. Конюх)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Електронмаш" Державного підприємства "Електронмаш"

про стягнення 50358,47 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало до Господарського суду Київської області позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" про стягнення 43 015, 10 грн. за скид стічних вод без умов на скид стічних вод, 1 278, 89 грн. 3% річних, 6 064, 48 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач скидав стічні води до міської каналізації без одержання відповідних Умов, у зв`язку з цим останній має сплатити в п'ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.11.2017 року у справі №911/2925/17 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 43015,10 грн. за скид стічних вод без чинних умов на скид та 1600,00 грн. судового збору. В іншій частині відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що у відповідача відсутні Умови на скид стічних вод. Оскільки протягом часу з 19.08.2015 року по 31.07.2016 року відповідач скидав стічні води до міської каналізації без одержання відповідних Умов, суд першої інстанції, на підставі п.8.1 Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

В частині стягнення з відповідача 6 064, 48 грн. інфляційних втрат та 1 278, 89 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання місцевий господарський суд відмовив оскільки застосована до контрагента за договором оперативно-господарська санкція за правовим змістом не є простроченим грошовим зобов'язанням.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" подало 12.01.2018 до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є субабонентом та має право отримувати від позивача умови на скид, але не зобов`язаний цього робити. Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про припинення договірних відносин за договором №242 від 2013 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року у справі №911/2925/17 відкрито апеляційне провадження.

31.01.2018 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

01.02.2018 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" призначено на 01.03.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 22.03.2018 року.

20.03.2018 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 22.03.2018 року, представники позивача, відповідача та третьої особи надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Представники відповідача просили задовольнити апеляційну скаргу, представники позивача просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники третьої особи просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та не встановлено порушення норм процесуального прав або неправильного застосування норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 19.08.2015 року між ТОВ "Тиса-ДДК" (абонент) та ПрАТ "АК "Київводоканал" (постачальник) було укладено Договір №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір; а.с. 80-83).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації міста Києва за адресами водоспоживання, зазначеними у дислокації та на підставі пред'явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату послуг та дотримуватися Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі Правила №190), Правил приймання стічних вод від підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37 (далі Правила №37), Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням КМДА від 12.10.2011 №1879 (далі Правила №1879).

Згідно з п. 1.5. договору абонент забезпечує наявність та своєчасне продовження Умов на скид стічних вод згідно з вимогами чинного законодавства, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Як вбачається з п. 2.1.4. договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобу обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Відповідно до п. 2.2.1. договору тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

У п. 2.2.3. договору сторони передбачили, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5 числа наступного місяця платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих послуг.

Згідно з п. 3.2.4. договору постачальник має право у будь-який час проводити обстеження водопровідних та каналізаційних систем абонента, приладів, пристроїв та цілісності пломб на них, перевіряти дотримання абонентом вимог, передбачених пунктом 1.5 договору, контролювати раціональне водоспоживання тощо, а також складати акти за результатами цих обстежень.

Також, пунктом 3.3.10. договору встановлено, що абонент зобов'язується ознайомлюватись і дотримуватись вимог Правил користування та Правил приймання, при експлуатації водопровідних та каналізаційних мереж та належно виконувати умови договору.

Крім того, як зазначено у п. 3.3.11. договору абонент зобов'язується своєчасно продовжувати у встановленому порядку умови на скидання стічних вод у каналізаційну мережу постачальника, утримувати в належному технічному та санітарному стані мережі та обладнання.

Пунктом 4.10. договору передбачено, що у разі порушення абонентом пунктів 1.1, 1.5 цього договору, плата за скид стічних вод без чинних Умов (дозволу) нараховується у п'ятикратному розмірі тарифу за водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства.

Цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії дожна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (пункт 7.1 Договору).

В матеріалах справи наявний акт обстеження об`єкту, що скидає стічні води у міську каналізацію відповідно до "Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва", затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.10.2011 №1879 від 04.12.2015 року, зі змісту якого вбачається, що у відповідача ТОВ "Тиса-ДДК" відсутні чинні Умови на скид стічних вод в каналізаційні мережі міста Києва (пункт 8 Акту). (а.с. 128).

Також, в матеріалах справи наявні акти про зняття показань з приладу обліку, якими підтверджується, що показники з приладу обліку води, зняті представником РД ПАТ «АК «Київводоканал» в присутності представника абонента (ТОВ «Тиса-ДДК»). (а.с. 122-126).

Враховуючи вищевикладене, позивач направив на адресу відповідача лист-попередження від 16.08.2016 року разом з розрахунком, в якій просив ТОВ «Тиса ДДК» по факту порушення у 10-ти денний термін з дня отримання листа-попередження здійснити плату у розмірі 43 015, 10 грн. згідно розрахунку №15/ВУ-Ф-05/372-07-2016р. (за відсутні Умови). (а.с. 16-17).

Докази отримання відповідачем вказаного вище листа-попередження наявні в матеріалах справи, а саме рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 18).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила), які є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 1.4 Правил приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з пунктом 1.2 Правил № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства).

Відповідно до пункту 1.4 Правил № 37 стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Згідно з пунктом п. 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих правил, місцевих правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Відповідно до статей 30, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"; статей 1, 2, 35, 38, 39, 42, 44, 70, 95, 99, 110, 111 Водного кодексу України (із змінами і доповненнями); статей 1 - 3, 5, 16, 19, 24, 31 - 35, 39 - 41, 47, 51, 68 - 70 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами і доповненнями); Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №403/6691; Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за N 402/6690; пунктів 1.2, 1.4, 2.3, розділів 3 - 5, 11 - 15 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627, та з метою запобігання порушенням у роботі мереж і споруд каналізації, підвищення ефективності роботи і безпеки їх експлуатації та забезпечення охорони навколишнього природного середовища від забруднення скидами стічних вод, в межах функцій органу місцевого самоврядування, виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням від 12.10.2011 № 1879 затверджені Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва (далі - Правила № 1879), які встановлюють, зокрема, вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов'язки абонентів і водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення .

Згідно з пунктом 2.4 Правил № 1879 абоненти зобов'язані, зокрема, отримати Умови на скид та укласти договір з водоканалом відповідно до статей 19, 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

У відповідності до положень пункту 3.3 Правил № 1879 абоненти зобов'язані отримати у водоканалі Умови на скид згідно з додатком 2. Умови на скид видаються на один рік.

Як встановлено вище, актом обстеження об`єкту, що скидає стічні води у міську каналізацію відповідно до "Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва", затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.10.2011 №1879 від 04.12.2015 року, зафіксовано факт відсутності у відповідача Умов на скид стічних вод в каналізаційні мережі міста Києва. (а.с. 128).

Абонент не має права скидати стічні води без одержання Умов на скид. За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії Абонент сплачує в п'ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (пункт 8.1 Правил № 1879).

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, плата за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів уноситься підприємствами згідно з розрахунками водоканалів та виставленими ними рахунками на розрахункові рахунки водоканалів у порядку та в терміни, передбачені договором.

Відповідно до пункту 8.6 Правил № 1879 при порушенні цих Правил та Правил користування № 190 водоканал: за період самовільного (при відсутності чинного договору) користування міською каналізацією виконує розрахунок обсягу стічних вод згідно з пунктом 7.8 розділу 7 цих Правил з моменту початку такого користування, але за період не більше трьох років і до усунення порушення; має право розглядати весь обсяг стічних вод (за розрахунковий період) як такий, що перевищує договірний, і плата за його скидання встановлюється в п'ятикратному розмірі тарифу за водовідведення, зокрема, у разі відсутності у абонента Умов на скид чи закінчення строку їх дії.

Враховуючи вищезазначене, у позивача виникло право на відшкодування плати за скид стічних вод відповідачем без отримання Умов на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва з об'єкта, за період з 19.08.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 43 015, 10 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів наявності у відповідача відповідних Умов водоканалу на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва у період з 19.08.2015 року по 31.07.2016 року, а також доказів оплати виставленого позивачем рахунку № 15/ВУ-Ф-05/372-07-2016р від 16.08.2016 року.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 219 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відповідності до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 235 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватись оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії абонент сплачує в п'ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (пункт 8.1 Правил № 1879).

Пунктом 8.1 Правил № 1879 передбачено відповідальність абонента за скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії в п'ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (пункт 8.1 Правил № 1879).

Зі змісту вказаних положень чинного законодавства рішення постачальника про донарахування абоненту 43 015, 10 грн. вартості послуг з водовідведення за весь період відсутності Умов на скид є оперативно-господарською санкцією.

За частинами першою, другою статті 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням такої санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку щодо отримання Умов на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва за період з 19.08.2015 року по 31.07.2016 року, позивач має право на застосування до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді застосування п'ятикратного розміру тарифу на послугу з водовідведення, яка за розрахунком суду складає 43 015, 10 грн.

Доводи скаржника, що останній є субабонентом та не зобов`язаний отримувати від позивача Умови на скид, не знаходять свого підтвердження, оскільки як вірно встановлено місцевим господарським судом договором укладеним між відповідачем ТОВ "Тиса-ДДК" (споживач) та Державним науково-виробничим підприємством "Електронмаш" від 28.03.2013 року про спільне використання водопровідно-каналізаційних мереж №242 не передбачено обов'язку власника мереж забезпечувати споживача Умовами на скид стічних вод у відносинах з постачальником - ПАТ "АК "Київводоканал".

При цьому, умовами договору №14206/5-08 від 19.08.2015 року відповідач є абонентом, та чітко передбачено обов`язок абонента, тобто відповідача забезпечувати наявність та своєчасне подовження Умов на скид стічних вод (п. 1.5. Договору), що відповідачем виконано не було, чим порушено умови договору а чинного законодавства України.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист №38/331 від 22.07.2014 року, яким ДП «Електронмаш» повідомило ТОВ «Тиса-ДДК» про те, що оскільки останнім не п. 4.6. «Правил приймання стічних вод Абонентів у систему каналізації міста Києва», дію договору №242 від 28.03.2013 року про спільне використання водопровідно-каналізаційних мереж закінчено 31.12.2013 року. Для подовження договору треба виконати п. 4.6. Правил, а саме отримати Умови на скид з ПАТ «Київводоканал». (а.с. 142).

Доводи посилань апелянта на договір про спільне використання водлпровідно-каналізаійних мереж укладений між ТОВ «Вітава» та ДП «Електронмаш» №241 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують факту порушення відповідачем умов договору та «Правил приймання стічних вод Абонентів у систему каналізації міста Києва».

Тобто, договір №241, як і договір №242 є допоміжним для виконання договору, укладеного з ПАТ «Київводоканал».

Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо сплати боргу за скид стічних вод у систему каналізації міста Києва без Умов на скид стічних вод, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 6 064, 48 грн. інфляційних втрат та 1 278, 89 грн. 3 % річних, нарахованих за прострочення за період з 24.09.2016 року по 20.09.2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Стаття 625 розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити суму оперативно-господарської санкції не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, а тому до відповідних правовідносин не застосовуються положення частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 064, 48 грн. інфляційних втрат та 1 278, 89 грн. 3 % річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Київської області від 20.11.2017 року у справі №911/2925/17.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2017 року №911/2925/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2017 року у справі № 911/2925/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2925/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.03.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз