ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Справа № 926/13/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державне комунальне підприємство управління Тепловодоканал, м.Новодністровськ

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання 271049,36 грн.

Суддя М.О. Гурин

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю № 14-63 від 14.04.2017р.;

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю №17 від 17.01.2018р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до державного комунального підприємства управління Тепловодоканал про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання на загальну суму 271049,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.12.2012 року між сторонами було укладено договір №13/2423-БО-38 купівлі-продажу природного газу (далі договір), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, однак, своєчасно в строк визначений умовами договору не оплатив його вартість, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги п. 6.1. Договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 260049,36 грн. інфляційних втрат та 10251,22 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03 січня 2018 року порушено провадження у справі № 926/13/18, розгляд справи у підготовчому провадженні призначено на 24.01.2018 р.

24.01.2018 року Господарським судом Чернівецької області отримано відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за договором № 13/2324-БО-38 здійснено всупереч Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії (далі Закон № 1730), частиною 3 статті 7 якого визначено, що на заборгованість погашену до набрання чинності даним Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом та всупереч графіку погашення заборгованості КП ДКП Управління Тепловодоканал перед НАК Нафтогаз України. Також, відповідач зазначає, що заборгованість за спожитий природний газ погашена ним у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунках від 17.11.2017 року.

У підготовчому судовому засіданні 24.01.2018 року оголошено перерву до 08.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24.01.2018 року, суд задовольнив клопотання представника позивача про участь у справі в режимі відеоконференції, яке надійшло на адресу суду 19.01.2018 року.

07.02.2018 року Господарським судом Чернівецької області отримано відповідь на відзив, у якій представник позивача просить відхилити пояснення та аргументи викладені у відзиві на позов та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у звязку з тим, що нараховані інфляційні втрати та 3% річних, які підпадають під дію вищевказаного Закону № 1730, як зазначає відповідач, не відображені в бухгалтерському обліку позивача. Також, даним Законом не встановлено порядку та строків такого списання і не міститься норм, які б передбачали автоматичне списання нарахованих сум.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 08.02.2018 року розгляд справи відкладено до 22.02.2018 року.

У підготовчому судовому засіданні 22.02.2018 року оголошено перерву до 05.03.2018 року.

05.03.2018 року представник позивача надіслав на електронну адресу господарського суду Чернівецької області доповнення до відповіді на відзив, в якій вказує, що остаточний розрахунок за договором №13/2423-БО-38 відповідач здійснив після набрання чинності Закону №1730, а також представник позивача вказує на те, що відповідачем не було надано підтверджуючих документів щодо включення його до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за даним договором, окрім того, стосовно укладеного між сторонами спільного протокольного рішення №56/332-в представник позивача зазначає, що воно було укладене 06.11.2017 р., а нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється за період з 24.02.2015 по 06.10.2015 року, з огляду на вищевказані обставини просить відхилити пояснення та аргументи викладені у відзиві на позов та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником ДКП управління Тепловодоканал 05.03.2018 року надано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що уклавши 06.11.2017 року договір про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого за договором №13/2423-БО-38 та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, з огляду на що просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.03.2018 року закрито підготовче провадження у справі №96/13/18 та призначено справу до розгляду по суті на 22.03.2018 р.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві та запереченні на відзив.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову вказуючи на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі позивач) та Державним комунальним підприємством управлінням Тепловодоканал (далі відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2423-БО-38 (далі договір) за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України Про заходи функціонування ринку природного газу, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Продавець відповідно до п.п. 2.1, 3.1 договору передає покупцеві з 01.10.2013 по 31.12.2013 газ в обсязі до 748,2 тис.куб.м. у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу складає 4661,74 грн. разом з ПДВ.

30.09.2013 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони з 01.01.2013 р. змінили пункти 5.2. і 5.5. договору та встановили, що ціна за 1000 куб.м. газу складає 4588,54 грн. разом з ПДВ. Загальна сума вартості природнього газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2, 7.3 договору у разі невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором. У разі невиконання покупцем вимог щодо розрахунку продавець має право не здійснювати поставку газу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. Крім цього, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У разі невиконання покупцем умов договору, продавець має право в односторонньому порядку розірвати договір.

На виконання умов договору за період з січня 2013 року по квітень 2013 року та з жовтня 2013 року по грудень 2013 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2426022,04 грн., що підтверджується належним чином завіреними копіями актів приймання-передачі природного газу: від 31.01.2013 р. за газ спожитий у січні 2013 року на суму 592898,24 грн., від 28.02.2013 р. за газ спожитий у лютому 2013 року на суму 436091,41 грн., від 31.03.2013 р. за газ спожитий у березні 2013 року на суму 496484,21 грн., від 30.04.2013 р. за газ спожитий у квітні 2013 року на суму 142737,69 грн., від 31.10.2013 р. за газ спожитий у жовтні 2013 року на суму 163484,96 грн., від 30.11.2013 р. за газ спожитий у листопаді 2013 року на суму 207534,89 грн., від 31.12.2013 р. за газ спожитий у грудні 2013 року на суму 386790,64 грн.

Відповідачем здійснено частковий розрахунок за природний газ на загальну суму 1971696,64 грн., що підтверджується довідкою про операції, довідкою про сальдо та не заперечується самим відповідачем.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області по справі №926/470/15 від 02.06.2015 року, залишеного без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України, позов задоволено частково, стягнуто з державного комунального підприємства Управління Тепловодоканал на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основний борг 554325,40 грн., пеню 59866,51 грн., інфляційні втрати 162649,15 грн., три процента річних 38746,95 грн., судовий збір 17509,09 грн.

Позивачем за період з 24.02.2015 року по 06.10.2015 року донараховано відповідачу 260049,36 грн. інфляційних втрат та 10251,22 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

31.10.2017 р. між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Державним комунальним підприємством управлінням Тепловодоканал підписано акт звірки взаємних розрахунків за яким сальдо станом на 31.10.2017 року становить 1445293,07 грн., в тому числі по договору №13/2423-БО-38 459305,72 грн.

06.11.2017 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, департаментом фінансів Чернівецької обласної державної адміністрації, управлінням Державної казначейської служби України у Сокирянському районі, фінансовим управлінням Новодністровської міської ради, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Державним комунальним підприємством управлінням Тепловодоканал укладено договір №56/332-в про організацію взаємних розрахунків предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою статтею 31 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 р. №332(із змінами) (п. 1 договору №56/332-в).

Підпунктом 2 пункту 12 договору №56/332-в сторони зобовязані не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Крім того, пунктами 15, 16, 17 договору №56/332-в сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Дата укладення і номер договору встановлюються після його підписання сторонами. Договір є дійсним лише у разі здійснення відповідного фінансування. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Договір про організацію взаєморозрахунків підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток всіх сторін.

Судом встановлено, що предметом даного спору є стягнення за період з 24.02.2015 року по 06.10.2015 року 260049,36 грн. інфляційних втрат та 10251,22 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі правила встановлено ст. 174 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що з моменту укладення договору №13/2423-БО-38 від 28.12.2012 року між сторонами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, які містять ст. 265 Цивільного Кодексу України та ст. ст. 712, 714 Цивільного кодексу України: коли одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 655, 692 Цивільного Кодексу України факт отримання відповідачем природного газу зумовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити його вартість.

Однак, з моменту укладення договору №56/332-в про організацію взаємних розрахунків від 06.11.2017 р. між сторонами припинено відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, натомість виникли відносини з організації взаєморозрахунків, в силу яких розрахунок за поставлений природний газ, відбувся після укладення вказаного договору про організацію взаєморозрахунків у порядку і строки, передбачені цим договором.

Згідно із ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 ст. 255 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Судом встановлено, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків №56/332-в передбачалось не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до підпунктів 2 пункту 12 цього договору сторони зобов'язалися до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №56/332-в, сторонами у такий спосіб змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Договором про організацію взаєморозрахунків не передбачено можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

У пункті 17 договору про організацію взаєморозрахунків №56/332-в сторонами погоджено, що після виконання умов вказаного договору сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

На виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків №56/332-в від 06.11.2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивача 1425065,09 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №826 від 17.11.2017 р., №824 від 17.11.2017 р., №825 від 17.11.2017 р. та копією казначейської виписки від 17.11.2017 р.

Також, судом встановлено, що саме платіжним дорученням №826 від 17.11.2017 р. було перераховано позивачу кошти в сумі 459305,72 грн. з призначенням платежу: За спожитий природній газ згідно спільного рішення №56/332-в від 06.11.2017 р., ст. 31 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік та договору №13/2423-БО-38 від 28.12.2012 р.

Суд звертає увагу, що сума згідно платіжного доручення №826 від 17.11.2017 р. є ідентичною сумі заборгованості по договору №13/2423-БО-38, яка значиться в акті звірки взаємних розрахунків від 31.10.2017 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення за період з 24.02.2015 року по 06.10.2015 року 260049,36 грн. інфляційних втрат та 10251,22 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання по договору №13/2423-БО-38 від 28.12.2012 р. у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки позивачем своєчасно погашено заборгованість на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №56/332-в від 06.11.2017 р., у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України у справах № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, № 5011-35/1271-2012, а також у постанові Верховного суду України від 10.02.2016 у справі №902/1652/13.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Серявін та інші проти України (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Стосовно інших доводів та висновків, суд вважає, що на такі не слід давати детальної відповіді, з урахуванням мотивів, за яких суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя М.О.Гурин