КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Справа№ 911/2493/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Власова Ю.Л.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - Попадюк І.В. - дод.угода від 12.01.2018 № 12/01-01-2018;

від відповідача - Шарко Д.Р. - дов. № 1874 від 16.11.2017,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича
на рішенняГосподарського суду Київської області
від 30.10.2017 року
у справі№ 911/2493/17 (суддя Янюк О.С.)
за позовомФізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича
доФізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича
простягнення 1 193 577,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Олексюк Сергій Леонідович (далі - позивач, ФО-П Олексюк С.Л.) звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича (далі - відповідач, ФО-П Грачов М.І.) про стягнення 1 193 577,83 грн. заборгованості за Договором поставки №1021 від 01.02.2017, яка виникла, у зв'язку з несплатою відповідачем отриманого товару.

Відповідач заперечував проти позову з огляду на те, що товар, який у нього залишився було викрадено. Розмір заборгованості, який був нарахований позивачем - завищено.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.10.2017 у справі № 911/2943/17 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича на користь Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича 881 435,00 грн. - основного боргу, 204 486,30 грн. - пені, 23 734,24 грн. - 3% річних, 83 922,29 грн. - інфляційних втрат, 17 903,67 грн.- судового збору.

Оскаржуване рішення обґрунтоване тим, що позивач передав товар на суму 2 181 450,00 грн., у свою чергу відповідач частково повернув товар у сумі 1 300 015,00 грн., решту вартості товару в сумі 881 435,00 грн. не оплатив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Грачов Максим Ігорович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2017 у справі № 911/2943/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Фізична особа-підприємець Грачов Максим Ігорович посилається, зокрема, на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту передачі товару у повному обсязі відповідачу або здачі його перевізникові, оскільки поставка за умовами договору мала відбутися на склад відповідача. Апелянт зазначив про те, що ним не підписувалися жодні видаткові накладні на отримання товару в сумі 2 181 450,00 грн. Відповідач зазначив про відсутність у нього заборгованості, оскільки весь отриманий ним товар на суму 1 300 015,00 грн. було повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.01.2018.

17.01.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ФО-П Грачова М.І. надійшло клопотання про витребування доказів, які свідчили б про перебування у власності позивача товару станом на 17.02.2017 та 21.02.2017, який перелічено у відповідних видаткових накладних (на суму 198 285,00 грн. за накладною № 1702-1 від 17.02.2017 та на суму 683 150,00 грн. за накладною № 2102-1 від 21.02.2017). Клопотання мотивоване тим, що відповідач вказаний товар не отримував.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2018, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/2943/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Власов Ю.Л., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 справу № 911/2943/17 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду та призначено до розгляду на 21.02.2018.

18.01.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ФО-П Олексюк С.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення залишити без змін. Крім того, на спростування доводів апелянта про те, що ним не підписувалися видаткові накладні та не було отримано товар на загальну суму, позивачем долучено копію нотаріально посвідченого договору застави від 04.04.2017, укладеного між сторонами, яким забезпечено виконання за Договором поставки №1021 від 01.02.2017.

21.02.2018 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 справу № 911/2943/17 призначено до розгляду на 14.03.2018.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2017 року по справі № 911/2943/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник наголосив на тому, що відповідачем не підписувалися видаткові накладні, а товар отриманий ним був згодом повернутий повністю у сумі 1 300 015,00 грн.

Представник відповідача підтримав раніше подане клопотання про витребування доказів.

Представник Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Також представник зазначив, що товар у сумі 2 181 450,00 грн. було передано відповідачу, про що свідчить підпис та відтиск печатки останнього на накладних, а також договір застави, яким забезпечено виконання за Договором поставки №1021 від 01.02.2017.

Представник позивача просив врахувати договір застави наданий разом з відзивом, оскільки відповідач у суді першої інстанції не заперечував підписання видаткових накладних, а зазначив про це лише в апеляційній скарзі. У свою чергу, зазначений договір спростовує доводи апелянта про неотримання товару, на які останні послався лише в суді апеляційної інстанції.

Судова колегія звертає увагу, що відповідач у суді першої інстанції посилався лише на те, що товар, який у нього залишився було викрадено. Крім того, вказав, що розмір заборгованості, який був нарахований позивачем є завищеним. Колегією враховано, що у суді першої інстанції Фізична особа-підприємець Грачов Максим Ігорович був присутнім у судових засіданнях особисто. При цьому, жодних посилань у суді першої інстанції на те, що він не отримував товар або не підписував видаткові накладні матеріали справи не містять.

Доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій з боку позивача суду не надано.

Крім того, судом також враховано посилання на Договір застави, за яким відповідач передав у заставу позивачу автомобіль, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором поставки №1021 від 01.02.2017 на суму 2 181 450,00 грн., заборгованість за яким підтверджується видатковими накладними № 1702-1 від 17.02.2017 та № 2102-1 від 21.02.2017.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки матеріали справ містять достатньо доказів, які підтверджують отримання відповідачем товару на суму 2 181 450,00 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.02.2017 між ФО-П Олексюком С.Л. (далі - постачальник) та ФО-П Грачовим М.І. (далі - покупець) укладено Договір поставки № 1021 (далі - Договір).

За умовами Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна за одиницю товару та загальну вартість кожної партії товару визначається у накладній, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 робочих днів з моменту поставки товару за накладною.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що у випадку не оплати товару протягом 20 робочих днів, товар має бути повернуто протягом 5 календарних днів постачальнику силами та за рахунок покупця. Постачальник зменшує суму заборгованості покупця на вартість повернутого неоплачуваного товару.

Як передбачено п. 6.1 Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов'язань.

Передача товару за Договором на суму 2 181 450,00 грн. підтверджується копіями видаткових накладних № 1702-1 від 17.02.2017 на суму 1 498 300,00 грн. (а.с. 11) та № 2102-1 від 21.02.2017 на суму 683 150,00 грн. (а.с. 12), які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Крім того, позивачем також надано нотаріально посвідчений Договір застави, предметом якого є передача в заставу автомобіля задля забезпечення виконання зобов'язань відповідачем, що випливають із Договору поставки №1021 від 01.02.2017, за умовами якого позивач передав у власність відповідача товар вартістю 2 181 450,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1702-1 від 17.02.2017 та № 2102-1 від 21.02.2017.

31.07.2017 відповідачем, через неможливість оплати товар, було повернуто частину отриманого товару на суму 1 300 015,00 грн., що підтверджується накладною на повернення товару №3107-1 від 31.07.2017 (а.с. 13).

Враховуючи наведене, ФО-П Олексюк С.Л. звернувся з даним позовом та просить суд стягнути з ФО-П Грачова М.І. заборгованість за Договором у сумі 881 435,00 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 204 486,30 грн. - пені, 23 734,24 грн. - 3% річних, 83 922,29 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Видатковими накладними № 1702-1 від 17.02.2017 та № 2102-1 від 21.02.2017 підтверджується отримання товару відповідачем за Договором поставки №1021 від 01.02.2017 на загальну суму 2 181 450,00 грн.

Видатковою накладною на повернення товару №3107-1 від 31.07.2017 підтверджується повернення частину отриманого товару на суму 1 300 015,00 грн.

Стосовно строку оплати поставленого товару, відповідно до п.2.2 Договору, за видатковою накладною № 1702-1 від 17.02.2017 на суму 1 498 300,00 грн. прострочення відповідачем оплати почалося з 21.03.2017. За видатковою накладною №2102-1 від 21.02.2017 на суму 683 150,00 грн. прострочення відповідачем оплати почалося з 23.03.2017.

Таким чином, станом на дату звернення з позовом заборгованість відповідача склала 881 435,00 грн. (2 181 450,00 грн. - 1 300 015,00 грн.).

Доказів погашення заборгованості або повернення товару на суму 881 435,00 грн. суду не було надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за Договором у розмірі 881 435,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 204 486,30 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Відповідно до п. 4.2 Договору за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до дня погашення заборгованості.

За приписом ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вказане вище, провівши повторний арифметичний розрахунок з урахуванням сум заборгованості та періоду нарахування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 204 486,30грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення 83 922,29 грн. інфляційних втрат та 23 734,24 грн. 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане вище, провівши повторний арифметичний розрахунок з урахуванням сум заборгованості та періоду нарахування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 23 734,24 грн. 3 % річних та 83 922,29 грн. інфляційних втрат.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Фізичною особою-підприємцем Грачовим Максимом Ігоровичем в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2017 у справі № 911/2943/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Фізичну особу-підприємця Грачова Максима Ігоровича (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Грачова Максима Ігоровича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2017 у справі № 911/2943/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/2943/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Ю.Л. Власов

А.І. Мартюк

Повний текст рішення складено 19.03.2018