РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2018Справа № 910/20862/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

про стягнення 10 338,39 грн.,

Представники:

від позивача Антонюк О.М. (за дов.)

від відповідача Перетятько В.Є. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» про стягнення 10 338,39 грн., з яких: 8 787,00 грн. боргу, 967,00 грн. пені, 114,00 грн. 3% річних, 470,39 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов'язку за договором перевезення вантажів № 18360 від 31.08.2015 щодо оплати наданих позивачем послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом. Перевезення вантажу, за твердженням позивача, мало місце в період з 2 березня 2017 року по 26 квітня 2017 року, підтвердженням чого є товарно-транспортні накладні, підписані сторонами. Водночас, відповідач відмовляється від підписання актів здачі-приймання робіт та від оплати виставлених рахунків. Кінцевий термін оплати, за умовами договором перевезення вантажів № 18360 від 31.08.2015, становив 15 число наступного місяця за місяцем надання послуг.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, заперечивши факт отримання послуг перевезення. Товарно-транспортні накладні, надані позивачем, на думку відповідача, не є належними доказами надання йому послуг перевезення, оскільки їхній зміст суперечить вимогам, що були встановлені договором перевезення вантажів № 18360 від 31.08.2015 (пункти 2.1, 2.2, 2.4), та не засвідчені печатками відповідача, що за умовами п. 10.7 цього договору є обов'язковим. Також надані позивачем товарно-транспортні накладні не узгоджуються з вимогами до цих документів, що містять Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

31.08.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (перевізник) та товариство з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (клієнт) уклали договір перевезення вантажів № 18360 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого клієнт надає для перевезення вантажі, а перевізник зобов'язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом і надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України.

Перевезення здійснюється на підставі накладної на вантаж, належним чином оформленої за формою, встановленою перевізником (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 10.7 Договору, клієнт для ведення фінансово-господарської діяльності використовує печатки. Відповідно, обов'язково скріплюються печатками наступні документи, що будуть оформлятись клієнтом в рамках цього Договору, цей Договір, додаткові договори та додатки до нього, бухгалтерські документи, довіреності на отримання вантажів, листи, претензії тощо.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Предметом доказування є обставини, які підвереджують заявлені вимоги чи заперечення або мають істотне значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 76 ГПК України). Факти надання послуг перевезення вантажів є обставиною, яка підтверджує позовні вимоги, з огляду на що тягар доказування цих обставин покладається на позивача.

Позивач надав суду такі товарно-транспортні накладні:

№ 998396063 від 02.03.2017, № 998396050 від 02.03.2017, № 998396065 від 02.03.2017, № 998396072 від 02.03.2017, № 998396067 від 02.03.2017 № 998396073 від 02.03.2017, № 998396066 від 02.03.2017, № 998396074 від 02.03.2017, № 998396068 від 02.03.2017, № 998396070 від 02.03.2017, № 998396069 від 02.03.2017, № 998396071 від 02.03.2017, № 998396075 від 02.03.2017, № 998396076 від 02.03.2017, № 998396044 від 02.03.2017, № 998396045 від 02.03.2017, № 998396059 від 02.03.2017, № 998396047 від 02.03.2017, № 998396060 від 02.03.2017, № 998396061 від 02.03.2017, № 998396043 від 02.03.2017, № 998396046 від 02.03.2017, № 998396049 від 02.03.2017, № 998396048 від 02.03.2017, № 998396064 від 02.03.2017, № 998396038 від 06.03.2017, № 996018633 від 06.03.2017, № 998325237 від 10.03.2017, № 998325236 від 10.03.2017, № 996018637 від 15.03.2017, № 996083201 від 15.03.2017, № 998271911 від 15.03.2017, № 996049543 від 20.03.2017, № 998325242 від 24.03.2017, № 996053412 від 26.04.2017, № 996018573 від 12.04.2017, № 996018571 від 12.04.2017, № 996018567 від 12.04.2017.

За приписами ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимі докази).

Оцінюючи надані позивачем товарно-транспортні накладні (накладні на вантаж) на предмет їх допустимості суд виходить з такого.

В розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Додаткові вимоги до накладної на перевезення сторони визначили у п. 2.4 Договору, відповідно до якого вона повинна містити всі необхідні і повні відомості про характер і вид вантажу, його вагу, об'єм, оголошені цінність, пакування, місце призначення, хто є вантажовідправником, хто є вантажоодержувачем, їх адреси та контактний телефон, хто є платником за послуги перевезення.

Крім того, оскільки накладна на перевезення є бухгалтерським документом, виходячи з вимог п. 10.7 Договору, вона обов'язково повинна засвідчуватись печаткою відповідача.

Нормативно-правовим актом, який визначає права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників, є Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 (далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та облік виконаної роботи.

Розділом 11 Правил врегульовані правила оформлення документів на перевезення. Пунктом 11.1 цього розділу визначено, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно з п. 11.4 Правил, замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п. 11.5 Правил). У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ добровільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (п. 11.7 Правил).

Отже, допустимість наданих позивачем товарно-транспортних накладних, тобто можливість їх використання як доказів надання послуг відповідачу, залежить від відповідності їх вимогам Договору та Правил щодо змісту.

Водночас, всупереч вимогам Договору та Правил, надані товарно-транспортні накладні не містять: найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси (за винятком товарно-транспортних накладних № 998325236 від 10.03.2017, № 996018637 від 15.03.2017, № 996083201 від 15.03.2017, № 998271911 від 15.03.2017), посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Також товарно-транспортні накладні не засвідчені печаткою замовника, що, за умовами Договору, є обов'язковим реквізитом такого документу.

З огляду на викладене, надані позивачем товарно-транспортні накладні унеможливлюють ідентифікацію відповідача як замовника послуг перевезення, у зв'язку з чим ці документи не є допустимими доказами надання відповідачу послуг перевезення вантажів.

За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета доказування, з власної ініціативи.

Оскільки позивачем інших доказів надання відповідачу послуг перевезення вантажів за Договором суду не надано, суд виходить з недоведеності вимог позивача про існування заборгованості.

Недоведеність факту надання послуг є підставою для відмови у вимогах про стягнення заборгованості за надані послуги та, відповідно, у вимогах про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, тобто, відмови у позові повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.03.2018.

Суддя С. А. Ковтун