ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/555/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 (головуючий: Скрипчук О.С., судді: Дубник О.П., Кравчук Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інпук Інжиніринг"

про розірвання договору підряду та стягнення боргу

За участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Осінчук В.Б. -адвокат, свідоцтво, паспорт

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Свиспан Лімітед" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до ТОВ "Інпук Інжиніринг" про розірвання договору підряду та стягнення 150000,00грн. боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, не приступив до виконання робіт за договором, чим істотно порушив його умови, позбавивши позивача можливості отримати те, на що він розраховував при укладенні договору в обумовлені строки, а також не повернув попередню оплату в розмірі 150000,00грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 у справі №914/555/17 (суддя Іванчук С.С.) позов задоволено, розірвано договір на виконання підрядних робіт №3-01/17 від 06.01.2017р., укладений між ТОВ "Свиспан Лімітед" та ТОВ "Інпук Інжиніринг", стягнуто з ТОВ "Інпук Інжиніринг" на користь ТОВ "Свиспан Лімітед" 150000,00грн. основний борг.

Рішення обґрунтовано тим, що оскільки відповідач фактично не приступив до виконання робіт, а також те, що зазначені у спірному договорі підрядні роботи вже виконанні іншим підрядником, вимоги позивача про розірвання укладеного договору підлягають задоволенню , а перераховані позивачем на рахунок відповідача кошти в розмірі 150000,00грн. підлягають стягненню на користь позивача.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 у справі №914/555/17 рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять відомостей, що позивачем було надано відповідачеві погоджені і затверджені плани кабельних трас та місць розташування обладнання, відповідальними особами замовника і шеф-монтажної організації, тому у спірних правовідносинах немає істотного порушення відповідачем договору підряду, замовником не були вчинені дії, без вчинення яких відповідач не міг приступити до виконання робіт, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

25.10.2017 позивачем подано касаційну скаргу на рішення місцевого та постанову апеляційного суду до Вищого господарського суду України.

31.01.2018 касаційна скарга була отримана Касаційним господарським судом у складі Верховного суду.

31.01.2018 за результатом автоматизованого розподілу справи була визначена колегія суддів: суддя-доповідач Кушнір І.В., судді Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

12.02.2018 суд постановив ухвалу, якою касаційна скарга прийнята до провадження та її розгляд призначено на 22.03.2018, а також повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

Скаржник (позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що апеляційний господарський суд не звернув увагу на те, що у підписаному сторонами договорі немає умови передачі відповідачеві узгоджених та затверджених планів кабельних трас та місць розташування обладнання, а лише зазначено про наявність таких умов.

Вважає, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин норми ст.ст.626, 628, 629, 651, 653 ЦК України та не навів мотивів, за яких вказані норми не підлягають застосуванню.

Крім того, скаржник посилається на те, що жодних доказів на підтвердження виконання робіт по укладеному договору відповідач не надав.

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу в якому просить суд постанову апеляційного суду залишити без змін, касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.

У судове засідання з'явився представник відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як було встановлено судами, 06.01.2017р. між ТзОВ "Свиспан Лімітед" (замовник) та ТзОВ "Інпук Інжиніринг" (підрядник) було укладено договір №3-01/17 на виконання підрядних робіт.

За умовами розділу 2 договору №3-01/17 від 06.01.2017 договірна ціна на виконання робіт за цим договором становить 626 000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 104 333,33 грн. Орієнтовний термін початку виконання робіт становить 10 січня 2017 року за умови погодження і затвердження планів кабельних трас та місць розташування обладнання відповідальними особами Замовника і шеф - монтажної організації. Термін виконання робіт за договором становить 7-8 тижнів за умови повної будівельної готовності об'єкта, наявності затвердженої виконавчої документації та всіх необхідних матеріалів і обладнання, що забезпечується замовником, а також своєчасної оплати відповідно до умов договору.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору розрахунки за договором проводяться в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок підрядника. Розрахунок здійснюється у такому порядку: 150 000 грн. 00 коп. з ПДВ через 2 тижні від дати підписання договору та виставлення рахунку на оплату; 80000грн. 00 коп. з ПДВ через 4 тижні від дати підписання договору та виставлення рахунку на оплату; 80 000 грн. 00 коп. з ПДВ через 5 тижні від дати підписання договору та виставлення рахунку на оплату. Остаточний розрахунок здійснюється замовником на підставі оформлених актів виконання робіт протягом десяти банківських днів після підписання сторонами актів їх виконання.

Пунктами 12.1 та 12.3 договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і є чинним до виконання його сторонами своїх обов'язків за ним та договір може бути розірваний або припинений достроково за взаємною згодою сторін і на підставах передбачених чинним законодавством.

Додатком №1 до договору, сторони погодили перелік робіт, що підлягають виконанню згідно з договором.

Судами також встановлено, що 19.01.2017 позивач здійснив оплату на рахунок відповідача - 150000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №833 від 19.01.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою, вказавши, що станом на 22.02.2017р. ТОВ "Інпук Інжиніринг" не приступив до виконання підрядних робіт на місці проведення (виконання) робіт - Рівненська область, м. Костопіль, вул. Степанська, 9 на об'єкті "Реконструкції лісопильно-деревообробного виробництва по виготовленню пиломатеріалів в об'ємі 300,0 тис м3/рік на ТзОВ "Українські лісопильні" в м. Костопіль Рівненської області", тому посилаючись на умови ч.2 ст.849 ЦК України, ч.2 ст.320 ГК України зазначає про розірвання договору та зобов'язує ТОВ "Інпук Інжиніринг" відшкодувати збитки у вигляді повернення суми авансу (передоплати) за невиконані роботи в розмірі 150000грн.

Разом з тим, відповідач надав відповідь на зазначену вимогу позивача, вказуючи що станом на 03.03.2017 замовником не надано підряднику затвердженої технічної та виконавчої документації (проектної та дозвільної), а також інформації щодо повної будівельної готовності об'єкта та наявності у замовника всіх необхідних матеріалів та обладнання, при цьому відповідач повідомив про готовність добросовісно та належно виконати умови укладеного договору після виконання позивачем своїх обов'язків, передбачених законодавством та договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що відповідач не приступив до виконання робіт за вказаним договором, істотно порушивши його умови та позбавивши при цьому позивача можливості отримати те, на що він розраховував при укладенні договору в обумовлені строки, а також не повернув попередньої оплати у сумі 150000,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач фактично не приступив до виконання робіт, а також те, що зазначені у спірному договорі підрядні роботи вже виконанні іншим підрядником, тому вимоги позивача є підставними, договір №3-01/17 від 06.01.25017 підлягає розірванню, а перераховані позивачем на рахунок відповідача кошти в розмірі 150000,00грн. підлягають стягненню на користь позивача.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновком місцевого суду вказавши при цьому, що у спірних правовідносинах немає істотного порушення відповідачем договору підряду, оскільки замовником не були вчинені дії , а саме не було надано відповідачеві погоджені і затверджені плани кабельних трас та місць розташування обладнання, відповідальними особами замовника і шеф - монтажної організації, без вчинення яких відповідач не міг приступити до виконання робіт.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України (далі ЦК України):

"У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору."

Згідно зі ст.651 ЦК України:

"1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим."

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України:

"У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили."

Таким чином, вищевказані норми передбачають можливість розірвання договору:

1. за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом - з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили;

2. у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом - з моменту направлення (вручення) однією стороною договору іншій повідомлення про відмову від договору.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 22.02.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою, вказавши, що станом на 22.02.2017р. ТОВ "Інпук Інжиніринг" не приступив до виконання підрядних робіт на місці проведення (виконання) робіт - Рівненська область, м. Костопіль, вул. Степанська, 9 на об'єкті "Реконструкції лісопильно-деревообробного виробництва по виготовленню пиломатеріалів в об'ємі 300,0 тис м3/рік на ТзОВ "Українські лісопильні" в м. Костопіль Рівненської області", тому, посилаючись на умови ч.2 ст.849 ЦК України, ч.2 ст.320 ГК України, позивач направляє вимогу про розірвання договору та зобов'язує ТОВ "Інпук Інжиніринг" відшкодувати збитки у вигляді повернення суми авансу (передоплати) за невиконані роботи в розмірі 150000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.320 Господарського кодексу України:

"У разі якщо підрядник не береться своєчасно за виконання договору або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків."

Згідно з ч.2 ст.849 ЦК України:

"Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків."

Таким чином, зазначені норми, наведені позивачем у вимозі про розірвання спірного Договору, за однакових підстав, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, передбачив різні повноваження замовника щодо такого договору підряду:

- вимагати від замовника розірвання договору, а в разі відсутності згоди останнього звертатися до суду з позовом про таке розірвання (ч.2 ст.320 Господарського кодексу України);

- відмовитися від договору підряду (ч.2 ст.849 ЦК України).

Разом з тим, обидві ці норми передбачають, що за наявності вищевказаної підстави, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, саме замовник і саме з підрядника має право вимагати відшкодування збитків.

Проте, згідно з ч.4 ст.849 ЦК України:

"Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору."

Таким чином, дана норма передбачає загальне право замовника без будь-яких причин відмовитися від договору, але з обов'язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та обов'язком саме замовника відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Суди попередніх інстанцій розглядали позовну вимогу про розірвання спірного договору шляхом з'ясування наявності чи відсутності факту істотного порушення договору, передбаченого ст.651 ЦК України, та факту, що підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, передбачених ч.2 ст.320 Господарського кодексу України та ч.2 ст.849 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд в своїй постанові зазначив наступне:

"Враховуючи те, що позивачем не було надано відповідачеві погоджені і затверджені плани кабельних трас та місць розташування обладнання (що унеможливило початок виконання робіт) та під час дії договору підряду від 06.01.2017 року позивач (замовник) уклав договір підряду від 23.01.2017 року із третьою особою (Приватною фірмою «Володар») щодо вчинення підрядних робіт, які були предметом договору підряду від 06.01.2017 року, слід вважати, що ТзОВ «Свиспан Лімітед» відмовилося від договору підряду від 06.01.2017 року."

Але, згідно з ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково договір є відповідно розірваним.

Проте, далі в постанові апеляційний суд вказав, що "враховуючи те, що у спірних правовідносинах немає істотного порушення відповідачем договору підряду, відтак у суду немає підставі для задоволення позову про розірвання договору."

Крім того, суд апеляційної інстанції не вказав, з якого моменту, на підставі якої з вищевказаних норм Цивільного кодексу України, з яких фактичних підстав та на підставі яких письмових доказів відбулася відмова позивачем від договору підряду, які наслідки такої відмови.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином представлені сторонами докази та не з'ясували:

- чи є в даному випадку підстави для розірвання спірного договору за рішенням суду, чи він вже розірваний внаслідок односторонньої відмови позивача від договору;

- якщо він вже розірваний внаслідок односторонньої відмови позивача від договору, то на підставі якої саме норми Господарського або Цивільного кодексів України чи пункту спірного Договору;

- чи доведена фактична наявність в даному випадку вищевказаних нормативних чи договірних підстав для такої односторонньої відмови від договору;

- які наслідки такої односторонньої відмови в залежності від підстав відмови та відповідної норми законодавства чи договору.

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:

"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність касаційну скаргу позивача задовольнити частково, судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку зі скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 у справі №914/555/17 задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 у справі №914/555/17 скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський