ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 березня 2018 р. Справа № 910/23053/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.,

при секретарі судового засідання Лиманському А.Ю.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Казенного підприємства "Укрспецзв'язок"

до відповідача: Управління цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації

про спонукання до укладення договору

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність №164/01-14/18 від 05.02.18 року);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство "Укрспецзв'язок" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про спонукання відповідача до укладення з позивачем договору на експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури оповіщення і зв'язку цивільного захисту Рівненської області на 2017 рік в редакції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, отримавши проект Договору про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільного захисту, не дотримався загального порядку укладання господарських договорів: договір не оформив з позивачем, протоколу розбіжностей не надіслав, чим порушив правила ч.3, ч.4 ст.181 ГК України. Натомість, як вказує позивач, останній вчасно та якісно продовжує виконувати роботи по обслуговуванню засобів оповіщення та зв'язку цивільного захисту Рівненської області.

Зокрема, позивач зазначає, що на адресу Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації неодноразово були направлені листи (в останнє від 13.05.2017 року) № 23/738 з доданими до нього двома примірниками проекту договору № 358-23 про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і звязку цивільного захисту на 2017 рік.

На підставі додатку № 1 (акт приймання-передачі апаратури) до договору № 358-23 позивачу було передано на експлуатаційно-технічне обслуговування апаратуру та інші технічні засоби системи оповіщення цивільної оборони Рівненської області.

Незважаючи на припинення терміну дії договору від 31.12.2016 року позивачем не отримано жодного повідомлення про повернення чи демонтаж переданої на ЕТО апаратури оповіщення і тому позивач, в силу приписів п. 42 Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та звязку у сфері цивільного захисту, затвердженого Постановою КМУ від 27 вересня 2017 року № 733, продовжує виконувати свої обов'язки щодо технічного обслуговування апаратури оповіщення.

З метою оптимізації витрат, визначених в договорах 144-23 та № 142-23 відповідач запропонував внести зміни щодо проведення експлуатаційно-технічного обслуговування (ЕТО) і апаратури та інших засобів оповіщення цивільного захисту та щодо відшкодування витрат по забезпеченню електроживленням обладнання. Також в цьому листі було зазначено, що відповідач пропонує встановити лічильник обліку використаної електроенергії на апаратуру оповіщення та освітлення, які розміщенні в кімнаті де встановлена зазначена апаратура.

Враховуючи вищезазначене, відповідач просив врахувати пропозиції та підготувати новий проект договору про надання послуг у сфері телекомунікація щодо експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших засобів оповіщення та зв'язку цивільного захисту та направити на його адресу.

На прохання відповідача, позивач листом ви 13.05.2017 року № 23/738 направив на адресу відповідача новин проект договору №358-23 з внесеними змінами, про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших засобів оповіщення і зв'язку цивільного захисту на 2017 рік з урахуванням електричної енергії, яку споживає апаратура оповіщення.

Натомість від відповідача знову надійшла відписка від 15.06.2017 р. за № 501/02-01/17 з тим же самим змістом.

Тобто, на думку позивача, всупереч вимогам Положення про організацію оповіщення відповідач, отримавши проект договору, не дотримався загального порядку укладання господарських договорів: договір не оформив, протоколу розбіжностей не надіслав, чим порушив правила ч. 3, ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України.

Не зважаючи на те, що питання відносно підписання договору на 2017 рік було не врегульоване, позивач, відповідно до приписів Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій, затвердженого Постановою КМУ №733 від 27 вересня 2017 року, позбавлений права в односторонньому порядку припиняти обслуговування засобів оповіщення а тому змушений належним чином виконувати обов'язки по експлуатаційно- технічному обслуговуванню засобів оповіщення та зв'язку (п.26).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 грудня 2017 року позовну заяву Казенного підприємства "Укрспецзв'язок" разом з доданими до неї документами направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/23053/17. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до слухання в судовому засіданні на 06 лютого 2018 року.

31 січня 2018 року від Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Зокрема відповідач зазначає, що Управління неодноразово зверталося до КП "Укрспецзв'язок" з пропозиціями врегулювати розбіжності щодо укладання договору про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і звязку цивільного захисту Рівненської області в частині суми договору, виконання відповідних робіт згідно з регламентом та відшкодування витрат по забезпеченню обладнання електроживленням (вих. №371/01-14/17 від 21.04.2017 та № 501/02-01/17 від 15.06.2017). Натомість Позивач збільшив суму витрат на обслуговування апаратури та листом від 26.06.2017 № 23/962 на адресу Рівненської обласної державної адміністрації повідомив про подальше припинення обслуговування апаратури оповіщення. Не досягнувши згоди, Управління змушене було письмово відмовитись від надання послуг позивачем (лист від 07.08.2017 № 660/01-14/17).

Пояснює, що у 2017 році графік проведення експлуатаційно-технічного обслуговування та перевірки технічного стану апаратури оповіщення КП "Укрспецзв'язок" з Управлінням не погоджений, а акти приймання-передачі наданих послуг виконаних робіт не підписувались.

Справність апаратури, засвідчена актом перевірки від 03.05.2017 № 1, не є підтвердженням виконання робіт по обслуговуванню засобів оповіщення та зв'язку цивільного захисту Рівненської області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2017 № 733 "Про затвердження Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій те зв'язку у сфері цивільного захисту" та доручення заступника голови Рівненської облдержадміністрації від 13.11.2017 № дор.152/01-61/17 в листопаді 2017 року була проведена комплексна перевірка автоматизованої системи централізованого оповіщення цивільного захисту Рівненської області за 2017 рік, за результатами якої 30 листопада 2017 року підписаний та затверджений Акт, в якому вказані недоліки щодо працездатності системи оповіщення, в тому числі апаратури, встановленої в ЦЕЗ № 54 КІІ "Укрспецзв'язок". Регламентні роботи, щоденні перевірки працездатності зазначеної апаратури не проводяться, про свідчать записи у формулярах.

Також відповідач вказує, що відповідно до вимог пункту 43 Положення про організацію оповіщений про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та зв'язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733 експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури і технічних засобів оповіщення та технічних засобів телекомунікацій у разі відсутності договору організовується (здійснюється) відповідним органом виконавчої влади, а саме управлінням з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації.

Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року підготовче засідання відкладено на 02 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 02 березня 2018 року закрито підготовче засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті на 20 березня 2018 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про місце дату та час розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

В судовому засіданні 20.03.2018 р. представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Предметом розгляду даного спору є спонукання відповідача на укладення з КП "Укрспецзв'язок" договору на експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури оповіщення і зв'язку цивільного захисту Рівненської області на 2017 рік в редакції запропонованій позивачем.

Відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 року № 5403-VI оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій полягає у своєчасному доведенні такої інформації до органів управління цивільного захисту, сил цивільного захисту, суб'єктів господарювання та населення. Оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій забезпечується шляхом: 1) функціонування загальнодержавної, територіальних, місцевих автоматизованих систем централізованого оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій, спеціальних, локальних та об'єктових систем оповіщення; 2) централізованого використання телекомунікаційних мереж загального користування, у тому числі мобільного (рухомого) зв'язку, відомчих телекомунікаційних мереж і телекомунікаційних мереж суб'єктів господарювання в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також мереж загальнонаціонального, регіонального та місцевого радіомовлення і телебачення та інших технічних засобів передавання (відображення) інформації; 3) автоматизації процесу передачі сигналів і повідомлень про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій; 4) функціонування на об'єктах підвищеної небезпеки автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення; 5) організаційно-технічної інтеграції різних систем централізованого оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій та автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення; 6) функціонування в населених пунктах, а також місцях масового перебування людей сигнально-гучномовних пристроїв та електронних інформаційних табло для передачі інформації з питань цивільного захисту.

Порядок організації оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв'язку у сфері цивільного захисту визначається положенням, яке затверджується Кабінетом Міністрів України. (ч. 5 ст. 30 Кодексу цивільного захисту України).

На час вирішення судом спору у даній справі порядок організації оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації звязку у сфері цивільного захисту, визначається положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року №733 (надалі - Положення).

Це Положення визначає порядок організації оповіщення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, органів управління і сил цивільного захисту та населення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій, їх подальшого інформування з метою вжиття заходів безпеки, забезпечення зв'язком органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та ліквідації їх наслідків, а також забезпечення функціонування апаратури і технічних засобів оповіщення та технічних засобів телекомунікацій.

Пунктом 5 Положення передбачено, що оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій організовується з урахуванням структури державного управління в Україні, максимально прогнозованого характеру і рівня надзвичайних ситуацій. Оповіщення може здійснюватися як централізовано, так і децентралізовано.

Згідно пункту 6 Положення встановлено, що за рівнями системи оповіщення поділяються на загальнодержавну автоматизовану систему централізованого оповіщення, територіальні автоматизовані системи централізованого оповіщення, місцеві автоматизовані системи централізованого оповіщення, а також спеціальні, локальні та об'єктові системи оповіщення.

Пунктом 23 Положення передбачено, що телекомунікаційні послуги для потреб автоматизованих систем централізованого оповіщення надаються операторами телекомунікацій на договірних засадах.

Згідно статті 19 Кодексу Цивільного захисту України забезпечення оповіщення та інформування населення про загрозу і виникнення надзвичайних ситуацій, в тому числі у доступний для осіб з вадами зору та слуху формі, забезпечення функціонування систем оповіщення та підтримання їх у постійній готовності покладається на місцеві державні адміністрації.

Частиною 4 ст. 30 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що оператори телекомунікації, телерадіоорганізації зобов'язані забезпечити підключення технічних засобів мовлення до автоматизованих систем централізованого оповіщення з установленням спеціального обладнання для автоматизованої передачі сигналів та повідомлень про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій.

Статтею 11 Закону України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 року передбачено, що взаємодія операторів телекомунікацій з органами державної влади та органами місцевого самоврядування стосовно отримання ними телекомунікаційних послуг здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства України.

Згідно пункту 42 Положення, експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури і технічних засобів оповіщення та технічних засобів телекомунікацій здійснюється операторами телекомунікацій або іншими підприємствами та організаціями, що надають послуги в галузі телекомунікацій, незалежно від форми власності відповідно до вимог експлуатаційно-технічної документації підприємства-виробника на апаратуру оповіщення, засоби телекомунікацій та інші технічні засоби оповіщення і зв'язку.

Позивач зазначає, що незважаючи на припинення терміну дії договору від 21.12.2016 року, в силу приписів пункту 42 Положення, продовжує виконувати обов'язки щодо технічного обслуговування апаратури оповіщення.

Разом з тим пунктом 43 Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та зв'язку у сфері цивільного захисту від 27 вересня 2017 року № 733 передбачено, що експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури і технічних засобів оповіщення та технічних засобів телекомунікацій, а також проведення організаційно-технічних заходів щодо запобігання несанкціонованому запуску автоматизованих систем централізованого оповіщення організовується: загальнодержавної, територіальних та місцевих автоматизованих систем централізованого оповіщення - підприємством (оператором телекомунікацій), що на підставі укладених договорів прийняло апаратуру і технічні засоби оповіщення та технічні засоби телекомунікацій на експлуатаційно-технічне обслуговування, а у разі відсутності договору про експлуатаційно-технічне обслуговування - відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2017 року була проведена комплексна перевірка автоматизованої системи централізованого оповіщення цивільного захисту Рівненської області за 2017 рік, за результатами якої 30 листопада 2017 року підписаний та затверджений Акт, в якому вказані недоліки щодо працездатності системи оповіщення, в тому числі апаратури, встановленої в ЦЕЗ № 54 КІІ "Укрспецзв'язок". Регламентні роботи, щоденні перевірки працездатності зазначеної апаратури не проводяться, про свідчать записи у формулярах.

Суд зазначає, що станом на час розгляду спору експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури і технічних засобів оповіщення та технічних засобів телекомунікацій у зв'язку з відсутністю відповідного договору організовується (здійснюється) відповідним органом виконавчої влади, тобто як встановлено пунктом 43 Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та зв'язку у сфері цивільного захисту яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року №733.

Про вказані обставини свідчать зокрема про те, що 26.06.2017 року позивач направив на адресу Рівненської обласної державної адміністрації лист № 23/962, в якому зокрема повідомив, що у зв'язку з відсутністю договірних відносин КП "Укрспецзв'язок" буде змушене в найближчий час припинити експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури оповіщення і зв'язку цивільної оборони та постачання електроенергії від своїх джерел електроживлення.

У відповідь на вказаний лист Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації направило позивачу лист від 07.08.2017 року №660/01-14/17, відповідно до змісту якого відповідач повідомив позивача що змушений відмовитись від послуг на експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення цивільного захисту Рівненської області та взяти на себе виконання цих робіт.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 179 глави 20 ГК України передбачено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання. Зокрема, передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів держаної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. (частина 3 статті 179 ГК України).

Частиною 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 ст. 179 ГК України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст. 181 ГК України. Зокрема, згідно з приписами цієї статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей по договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України, відповідно до яких судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

З системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства слідує, що обов'язковою умовою укладення господарського договору є направлення проекту договору стороною, яка бажає укласти договір, та одержання цього проекту стороною, якій запропоновано іншою стороною цей проект.

Як вбачається з матеріалів справи 01 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом №23/376, відповідно до змісту якого позивач направив на підписання договір про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і звязку цивільного захисту на 2017 рік. Разом з вказаним листом позивачем направлено два примірники договору.

26 квітня 2017 року від відповідача на адресу позивача надійшов лист №371/01-14/17 від 21 квітня 2017 року, відповідно до змісту якого відповідач зазначив, що відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України щодо заборони взяття учасником бюджетного процесу бюджетних зобовязань та проведення видатків без відповідних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на поточний бюджетний рік, управління не має права підписати направлені договори в частині їх суми.

Разом з тим, вказаним листом відповідач запропонував по договору №144-23:

- роботи проводити тількі в обємі регламентів №1 та №6 і у випадку виникнення несправностей вищезазначеної апаратури по факту;

- обслуговування пульта управління апаратурою П-160 та табло відображення П-160, які встановлені на ЗПУ, буде проводитись спеціалістами управління;

- в договорі не враховувати витрати на "планові підключення" та "накладні витрати", які не є обовязковими витратами на ЕТО апаратури та інших технічних засобів оповіщення цивільного захисту області.

По договору №142-23:

- встановити лічильники обліку використання електроенергії на апаратуру оповіщення та освітлення які розміщені в кімнаті де встановлена зазначена апаратура.

13 травня 2017 року позивач направив на адресу відповідача лист "Щодо договору про надання послуг з ЕТО апаратури оповіщення на 2017 рік" №23/738, відповідно до змісту якого позивач зазначив, що у відповідь на лист від 21.04.2017 року №371/01-14/17 щодо підготовки нового проекту договору про надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільного захисту на 2017 рік з урахуванням електричної енергії, яку споживає апаратура оповіщення, Казенне підприємство "Укрспецзв'язок" надсилає договір зі змінами. Разом з листом відповідачу направлено два примірники договору №358-23.

15 червня 2017 року відповідачем направлено на адресу позивача лист, згідно якого управління пропонує переглянути проект договору щодо проведення експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення цивільного захисту Рівненської області з урахуванням:

- роботи по ЕТО проводити тільки в обємі регламентів №6 і у випадку виникнення несправностей вищезазначеної апаратури по факту;

- обслуговування пульта управління апаратурою П-160 та табло відображення П-160, які встановлені на ЗПУ, буде проводитись спеціалістами управління, дану апаратуру до акту передачі Вам до акту обслуговування не включати;

- в договорі не враховувати витрати на «планові підключення» та «накладні витрати», які не є обовязковими витратами на ЕТО апаратури та інших технічних засобів оповіщення цивільного захисту області;

- для розрахунків витрат за спожиту електроенергію пропонуємо на апаратуру оповіщення та освітлення встановити лічильники обліку використання електроенергії, або провести відповідні контрольні заміри фактичного її споживання.

Частиною першою статті 682 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 6, 627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Законодавцем закріплено принцип свободи договору, водночас цивільним законодавством визначено, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до частини третьої статті 6 та статті 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Частиною 8 ст. 181 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Аналогічний порядок укладення договору визначений ст.ст. 638-647 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, необхідних для його укладення

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати: у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Позивачем додано до позовної заяви проект договору №358-23, пунктом 6.1. якого передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 року, а в частині виконання фінансових зобов'язань сторін - до повного їх виконання.

Також, предметом позову (який визначений позивачем) є спонукання відповідача до укладення з позивачем договору на експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури оповіщення і зв'язку цивільного захисту Рівненської області на 2017 рік в редакції позивача.

Тобто, позивач просить суд спонукати відповідача до укладення договору за період який минув, а саме за 2017 рік.

Згідно положень статті 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

З наведеного слідує, що у випадку прийняття господарським судом рішення про визнання укладеним договору, відповідний договір вважається укладеним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням господарського суду і на умовах, зазначених у цьому рішенні.

З огляду на наведену позицію позивача суд приходить до висновку, що позивач має намір застосувати умови договору до відносин, що існували між сторонами в 2017 році, тобто до набрання законної сили рішенням, а відповідно до укладення даного договору.

Разом з тим, з аналізу наведених вище правових норм слідує, що у даному випадку договір, який укладений у судовому порядку породжує права та обов'язки сторін з моменту набрання законної сили відповідним рішенням.

Можливість поширення дії умов договору на правовідносини, що виникли до моменту його укладення (зміни), передбачена законодавцем лише за наявної згоди обох сторін.

Так, відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Однак, при застосуванні положень вказаної статті необхідно враховувати, що сторони можуть, а не зобов'язані, встановити, що умови договору поширюються також на ті відносин між ними, які існували до укладення або внесення змін до договору. При цьому необхідна згода всіх сторін правочину, проте з матеріалів справи не вбачається надання відповідачем вказаної згоди.

Нині діюче законодавство не містить положень, які б дозволили у судовому порядку зобов'язати одну із сторін правочину за відсутності її згоди укласти договір - умови якого стосуються відносин, що існували між сторонами у минулому - на вимогу іншої сторони.

Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене у сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про спонукання до укладення договору, умови якого застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення, а саме у 2017 році, оскільки надання будь-якій угоді зворотної дії в часі може мати місце лише за згодою сторін, а такої згоди між сторонами у даному випадку не досягнуто.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "23" березня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.