УХВАЛА

22 березня 2018 року Справа № 913/516/16

Провадження №19/913/516/16

Розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства Енергобанк №48415 від 07.03.2018 на дії та бездіяльність державного виконавця у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, (юридична адреса: вул.Воздвиженська, б.56, м.Київ, 04071; фактична адреса: АДРЕСА_1, 01001)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія СБМ, (вул.Тімірязева, 3Ж, м.Луганськ, 91021)

про стягнення 348938 грн 37 коп.

Посадова особа, дії та бездіяльність якої оскаржуються головний державний виконавець Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 (пр.Хіміків, б.68, м.Сєвєродонецьк Луганської області, 91021)

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув;

від Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області: представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія СБМ про стягнення заборгованості за кредитним договором №11 від 29.10.2010 у сумі 348938 грн 37 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 221767 грн 22 коп., заборгованість по процентам у сумі 104584 грн 05 коп., пеня в сумі 22587 грн 10 коп.

Рішенням господарського суду від 24.05.2016 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом у сумі 221718 грн 93 коп., прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 104584 грн 05 коп., судовий збір у сумі 4894 грн 54 коп.; в решті позову відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 06.06.2016 і на його виконання видано відповідний наказ.

13.03.2018 Публічне акціонерне товариство Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до Господарського суду Луганської області зі скаргою №48415 від 07.03.2018, в якій просить визнати незаконними дії головного державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо повернення наказу №913/516/16 Господарського суду Луганської області; скасувати постанову №51532335 від 19.02.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з порушенням вимог чинного законодавства; визнати бездіяльність головного державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення та неповноти вчинення дій незаконною.

Скарга з посиланням на приписи ст.ст.8, 19, 28, 35, 36, 42 Закону України Про виконавче провадження обґрунтована тим, що державним виконавцем не отримано інформацію від Інспекції державного технічного нагляду щодо наявності права власності на трактори, самохідні шасі, самохідні дорожньо-будівельні і меліоративні машини, тракторні причепи, тощо. На адресу стягувача не надходила постанова про арешт коштів боржника, а державним виконавцем не направлено платіжні вимоги на примусове списання коштів, що підтверджується повідомленням державного виконавця від 14.04.2017 №11749. Під час примусового виконання рішення державним виконавцем не перевірена інформація щодо перетину лінії зіткнення керівником (директором) юридичної особи боржника з метою відібрання пояснень з приводу невиконання рішення суду. Постанова про повернення виконавчого документа винесена 19.02.2018, а направлена стягувачу тільки 22.02.2018, чим порушено норми ст.28 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач клопотанням, яке надійшло на адресу електронної пошти суду, просив розглянути скаргу без участі представника.

Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у запереченні №3163/16.1-41 від 21.03.2018, яке надійшло на адресу електронної пошти суду, просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на те, що державним виконавцем здійснені усі дії по виконавчому провадженню відповідно до вимог чинного законодавства. Також просив розглянути скаргу без участі представника.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Сторони та Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, господарський суд, зазначає наступне.

Згідно з ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ст.326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

29.06.2016 позивач звернувся до Артемівського ВДВС м.Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою про примусове виконання наказу.

Постановою головного державного виконавця Артемівського ВДВС м.Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 30.06.2016 відкрите виконавче провадження.

30.06.2016 головним державним виконавцем Артемівського ВДВС м.Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

14.07.2016 головним державним виконавцем Артемівського ВДВС м.Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

05.10.2016 набув чинності Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016.

При розгляді скарги суд приймає до уваги, що наказом Міністерства юстиції України №3405/5 від 29.11.2016 Про утворення Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області утворено Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, реорганізувавши шляхом злиття Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Ленінський відділ державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Камянобрідський відділ державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області (п.1 наказу).

Відносно вимог скарги щодо визнання дій головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо повернення наказу №913/516/16 від 06.06.2016 незаконними та скасування постанови №51532335 від 19.02.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу суд зазначає наступне.

19.02.2018 головним державним виконавцем Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного. Цього ж дня винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 передбачені обовязки та права державного виконавця. Так, згідно з ч.3 вказаної статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення

виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 ст.13 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016, передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як зазначено головним державним виконавцем в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2018, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено: згідно відповідей з Державної фіскальної служби України на імя боржника відкрито розрахункові рахунки в банках та інших фінансових установах, кошти на яких тривалий час відсутні; згідно з інформаційними довідками Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно, на яке згідно ст.ст.1, 9 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено заборону на звернення стягнення на нерухоме майно, яке розташоване на території, непідконтрольній українській владі; згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Луганській області за боржником транспортні засоби зареєстровані та оголошені у розшук, але протягом року не знайдені. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження боржника: вул.Тімірязєва, б.3 Ж, м.Луганськ. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області інформація стосовно боржника відсутня. Перевірити майновий стан за місцем реєстрації боржника немає можливості, у звязку з проведенням АТО.

Відносно доводів скаржника щодо обовязку державного виконавця у випадку оголошення у розшук транспортних засобів, належних боржнику на праві приватної власності, зупинити виконавче провадження та обовязково направити відповідні постанови стягувачу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.40 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання органами Національної поліції. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В постанові державного виконавця від 19.02.2018 зазначено, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, зокрема, що згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Луганській області за боржником транспортні засоби зареєстровані та оголошені у розшук, але протягом року не знайдені.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зауважує, що ані скаржником, ані державним виконавцем не надано суду доказів винесення постанови про розшук транспортних засобів як це передбачено приписами ст.40 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999. Вказана інформація також відсутня і в автоматизованій системі виконавчого провадження на сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua, з огляду на що доводи скаржника в цій частині судом відхиляються.

Відносно доводів Публічного акціонерного товариства Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неотримання інформації від Інспекції державного технічного нагляду суд зазначає наступне.

В порушення приписів ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України скаржником не надано документального підтвердження обовязку державного виконавця звернутися до Інспекції державного технічного нагляду за отриманням відповідної інформації, з огляду на що вказані доводи судом відхиляються.

Відносно доводів скаржника щодо обовязку державного виконавця у разі виявлення відкритих рахунків в установах банку винести постанову про арешт коштів боржника відповідно до ч.4 ст.52 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 суд зазначає наступне.

Частинами 1-4 ст.52 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його

арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші

цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України Про теплопостачання ( 2633-15 ), статті 15-1 Закону України Про електроенергетику ( 575/97-ВР ), та на спеціальному

рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки ( 1868-15 ). Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2018 зазначено і це не оспорюється скаржником, що згідно відповідей з Державної фіскальної служби України на імя боржника відкрито розрахункові рахунки в банках та інших установах, кошти на яких тривалий час відсутні.

Приписами ч.4 ст.52 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 визначено, арешт на кошти та інші цінності боржника накладається не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. В свою чергу, в постанові від 19.02.2018 вказано, що грошові кошти на рахунках боржника тривалий час відсутні (не виявлені), з огляду на що державним виконавцем і не було накладено на них арешт та не направлено платіжні вимоги на примусове списання коштів.

Частинами 1-2 ст.57 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення

реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Водночас державним виконавцем ще 30.06.2016 за заявою стягувача винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, суд відхиляє доводи скаржника в цій частині.

Відносно доводів стягувача щодо не проведення державним виконавцем повторної перевірки майнового стану боржника суд зазначає наступне.

Частиною 8 ст.52 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Аналогічні положення щодо повторної перевірки майнового стану боржника передбачені ч.8 ст.48 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016, відповідно до якої виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

В порушення приписів ст.ст.74, 77 Господарського процесуального кодексу України державним виконавцем не надано суду доказів проведення повторної перевірки майнового стану боржника, в постанові від 19.02.2018 така інформація також відсутня, з огляду на що суд вважає доводи стягувача в цій частині обґрунтованими.

Відносно доводів скаржника щодо не перевірення інформації щодо перетину лінії зіткнення керівником (директором) боржника та не перевірення факту видачі керівнику ТОВ Торгівельна компанія СБМ паспорта громадянина України для виїзду за кордон суд зазначає наступне.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка прийнята до уваги державним виконавцем, керівником ТОВ Торгівельна компанія СБМ є ОСОБА_2, ідентифікуючих даних якого в реєстрі не зазначено. Як зазначив державний виконавець, місцезнаходженням реєстраційної справи є Реєстраційна служба Луганського міського управління юстиції Луганської області, яку ліквідовано у 2015 році.

Пунктом 18 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто відібрання пояснень з приводу невиконання рішення суду у керівника (директора) боржника є правом державного виконавця. Також суд враховує, що місцезнаходженням боржника є територія, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, чим ускладнено проведення державним виконавцем відповідних дій з примусового виконання наказу господарського суду.

Таким чином, вказані доводи стягувача судом відхиляються.

Відносно доводів скаржника щодо порушення державним виконавцем при направленні постанови про повернення виконавчого документа приписів ч.1 ст.28 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена головним державним виконавцем 19.02.2018 (а.с.181) та направлена ПАТ Енергобанк 22.02.2018, про що свідчить відбиток на поштовому конверті (а.с.183). Крім того, відповідно до ідентифікатора, зазначеного на поштовому конверті 330, поштове відправлення було направлено 22.02.2018 та отримано адресатом 26.02.2018.

Вказані обставини свідчать про порушення державним виконавцем при направленні стягувачу копії постанови про повернення виконавчого документа приписів абз.3 ч.1 ст.28 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016, з огляду на що доводи стягувача в цій частині є обґрунтованими.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною 1 ст.41 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про задоволення скарги №48415 від 07.03.2018 Публічного акціонерного товариства Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині вимог скарги щодо визнання дій головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо повернення наказу №913/516/16 від 06.06.2016 незаконними та скасування постанови №51532335 від 19.02.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відносно вимог скарги в частині визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення та неповноти вчинення виконавчих дій суд зазначає наступне.

Як вже наголошувалось судом, в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2018 вказано, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено: згідно відповідей з Державної фіскальної служби України на імя боржника відкрито розрахункові рахунки в банках та інших фінансових установах, кошти на яких тривалий час відсутні; згідно з інформаційними довідками Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно, на яке згідно ст.ст.1, 9 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено заборону на звернення стягнення на нерухоме майно, яке розташоване на території, непідконтрольній українській владі; згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Луганській області за боржником транспортні засоби зареєстровані та оголошені у розшук, але протягом року не знайдені.

Скаржником не заперечується факт вчинення державним виконавцем описаних в постанові від 19.02.2018 дій. Винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2016 свідчить про вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання наказу суду. Вказані обставини підтверджують відсутність бездіяльності з боку головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 при виконанні наказу господарського суду №913/516/16 від 06.06.2016.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимог скарги в частині визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення та неповноти вчинення виконавчих дій.

Враховуючи викладене скарга підлягає задоволенню частково.

Суд звертає увагу Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області на те, що нормою ст.345 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343, 345, ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу №48415 від 07.03.2018 Публічного акціонерного товариства Енергобанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

2. Визнати дії головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 щодо повернення наказу №913/516/16 від 06.06.2016 незаконними.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця Луганського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 №51532335 від 19.02.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

4. В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 27.03.2018 у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Т.В. Косенко