РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Справа № 918/773/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Харитонюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.12.17р. у справі № 918/773/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом ОСОБА_1 (Рівненська область, с. Біла Криниця)

до товариства з обмеженою відповідальністю Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) (м. Рівне)

про визнання недійним рішення зборів засновників, оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Деркач Р.Я. (представник), ордер №025 від 02.01.2018р.; Ісаєва О.С., (представник), ордер №044 від 13.03.2018р. була присутня в судовому засіданні 13.03.2018р.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом (враховуючи заву про уточнення позовних вимог) про визнання недійсним рішення зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову (вх. №2230/17 від 17.11.2017р.) шляхом заборони відповідачу подавати державним реєстраторам заяви про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі рішення загальних зборів засновників відповідача, оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р., №2,3,4,5,6, які проводилися у 2016 році; заборонити державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в державному реєстрі за заявами відповідача.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.12.2017р. позов задоволено; визнано недійсним рішення зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), оформлене протоколом №7 від 06.01.2017р.; відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову та здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що позивач був у встановленому законом порядку повідомлений про скликання загальних зборів засновників відповідача за адресою: АДРЕСА_1, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також в установчому договорі. Про будь-які зміни свого місця проживання позивач товариство у встановленому законом порядку не повідомляв, тому його посилання на не повідомлення його про скликання загальних зборів засновників не може бути підставою для визнання рішення загальних зборів недійсним. При цьому, на думку скаржника, висновок суду першої інстанції, що місцем проживання позивача слід вважати АДРЕСА_6 не можна вважати законним, оскільки позивачем не внесено змін до відомостей про своє місце проживання як засновника (учасника) товариства. Скаржник звертає увагу суду, що чинним законодавством не передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення довіреності на право участі у загальних зборах учасників товариства з обмеженою відповідальністю, а також про це відсутня домовленість між учасниками товариства в їх установчих документах, тому довіреність посвідчена керівником установи, в якій працює довіритель є чинною та відповідає вимогам закону. Скаржник вказує, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач не лише не надав суду першої інстанції доказів невідповідності довіреності вимогам закону, але і саму довіреність; місцевим господарський судом не досліджувалася дана довіреність.

ОСОБА_1 надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №5/72/18 від 14.02.2018р.), в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) подав до суду відповідь на відзив (вх. №7463/18 від 13.03.2018р.), в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також відповідачем долучено до відповіді на відзив нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 від 30.01.2018р. зі змісту якої вбачається, що він немає претензій та зауважень щодо виконання ОСОБА_5 довіреності від 17.09.2016р., а рішення прийняте на зборах засновників товариства, оформлене протоколом №7 від 06.01.2017р. підтримує.

ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення на відповідь (вх. №8757/18 від 22.03.2018р.), в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін; позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 269 ГПК України, зазначає, що подана відповідачем нотаріально посвідчена заява від 30.01.2018р. не повинна прийматися апеляційним судом як доказ у справі, оскільки заявник не обґрунтував неможливість її подання до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.02.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2018р. проведення підготовчих дій закінчено, розгляд справи призначено на 13.03.2018р. об 11:00 год.

13.03.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2018р. об 10:30 год.

В судових засіданнях 13.03.2018р. та 27.03.2018р. представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судових засіданнях 13.03.2018р. та 27.03.2018р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 269 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 30.01.2018р. не є додатковим доказом по справі, оскільки вона з'явилася після прийняття судом першої інстанції рішення і не оцінювалася судом при вирішенні спору. Окрім того, відповідач не обґрунтував неможливість складання та подання такої заяви до суду під час слухання справи в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції долучає заяву до матеріалів справи, однак не дає їй оцінки як доказу по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням загальних зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), оформленим протоколом №1 від 04.06.2002р. було затверджено статут та установчий договір відповідача (а.с. 18-20).

Відповідно до п. 1.1. статуту та п. 4 установчого договору засновниками товариства є: Міжнародний університет "Рівненський економіко-гуманітарний інститут" імені академіка Степана Дем`янчука в особі ректора та громадян України в розмірі 20% у статутному фонді товариства, ОСОБА_1 в розмірі 10% в статутному фонді товариства, ОСОБА_4 в розмірі 10% в статутному фонді товариства, ОСОБА_7 в розмірі 10% в статутному фонді товариства, ОСОБА_8 в розмірі 30% у статутному фонді товариства, ОСОБА_9 в розмірі 20% у статутному фонді товариства.

Згідно п. 1.2. статуту товариство створено з метою навчальної, виробничої та культурної діяльності, розвитку і поширення передових демократичних традицій освіти і науки, а також забезпечення умов, необхідних для отримання особою вищої освіти, підготовки фахівців для потреб України.

Управління коледжем здійснюється на основі суміщення прав засновників та керівництва коледжу, розмежування повноважень, поєднання єдиноначальності та самоврядування, реалізації прав власника на використання свого майна (п. 4.1. статуту).

Відповідно до п. 4.4. статуту та п. 12 установчого договору вищим органом управління коледжу є збори засновників, які відбуваються не раніше, ніж один раз на рік. Збори вважаються дійсними, коли на них присутні засновники, які володіють у сукупності більш як 60 % загальної кількості голосів. Кількість голосів кожного із засновників визначається на загальних зборах у відповідності до розміру його частки.

Згідно п. 4.5. статуту та п. 13 установчого договору виключно на зборах засновників вирішуються питання:

- визначення основних напрямків діяльності коледжу, затвердження його планів та звітів про їх виконання;

- внесення змін до статуту коледжу;

- виключення засновника зі складу коледжу.

Рішення зборів засновників коледжу вважаються прийнятими, якщо за нього проголосували засновники, що володіють в сукупності більш як 50 відсотків загальної кількості голосів засновників коледжу.

По решті питань рішення зборів засновників приймаються простою більшістю голосів.

Відповідно до п. 14 установчого договору збори засновників коледжу скликаються не рідше одного разу на рік. Позачергові збори засновників скликаються головою коледжу, якщо цього потребують інтереси коледжу в цілому. Збори засновників повинні скликатися також на вимогу директора або ревізійної комісії.

Засновники коледжу, що володіють у сукупності більше як 20% голосів мають право вимагати скликання позачергових зборів засновників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності коледжу. Якщо протягом 25 днів голова коледжу не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати збори засновників.

Про проведення зборів засновники повідомляються письмово із зазначенням часу, місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менше як за 30 днів до скликання зборів засновників. Будь-який із засновників коледжу вправі вимагати розгляду питання на зборах засновників за умови, що воно було ним поставлено не пізніше як за 25 днів до початку зборів. Не пізніше як за 7 днів до скликання зборів засновників коледжу повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, пов'язаними з порядком денним зборів.

Згідно повідомлення про проведення зборів засновників від 08.12.2016р. №031/274, засновник ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_1 про проведення загальних зборів засновників 06.01.2016р. об 11:00 год. за адресою: м. Рівне, вул. академіка Степана Дем`янчука, 4, із наведеним в повідомленні порядком денним. Повідомлення було направлено за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до реєстру присутніх на зборах засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), який є додатком до протоколу №7 від 06.01.2017р. для участі у зборах зареєструвалися: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем`янчука", в особі директора ОСОБА_14., Ісаєва О.С.

Рішенням зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), оформленим протоколом №7 від 06.01.2017р., у присутності засновників товариства: ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем`янчука", в особі директора ОСОБА_14., який володіє 20% статутного капіталу товариства, ОСОБА_4, який володіє 10% статутного капіталу товариства, який діяв через представника ОСОБА_5 (довіреність від 17.09.2016р.), ОСОБА_7, який володіє 10% статутного капіталу товариства, ОСОБА_10, яка володіє 30% статутного капіталу товариства, яка діяла через представника Ісаєву О.С. (довіреність від 07.12.2016р. №НВІ265389), вирішено:

- обрати тимчасово виконуючим обов'язки директора коледжу Гайдука Е.В.;

- внести зміни до установчих документів, а саме до статуту Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" та привести статут у відповідність до Закону України "Про вищу освіту", а також у відповідність до Закону України "Про господарські товариства" та затвердити його в новій редакції;

- винести на голосування питання розгляду річного звіту діяльності коледжу;

- провести інвентаризацію меблів коледжу, провести переговори з ТОВ "Рівнебудальянс" щодо подальшого проживання студентів коледжу у приміщенні гуртожитку, що належить вказаному товариству;

- усі угоди, укладені ОСОБА_1 після 02.04.2015р. вважати такими, що укладені особою, котра не мала відповідних повноважень.

Позивач, з метою захисту своїх корпоративних прав та законних інтересів звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю), оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що в порушення вимог статуту та установчого договору його не було належним чином повідомлено про проведення зборів засновників, а також зазначає, що довіреність, яка була видана засновником ОСОБА_4 представнику ОСОБА_5 оформлена з порушенням вимог закону, тому голоси представника за такою довіреністю не можуть враховуватися при визначені кворуму на зборах, що є підставою для визнання такого рішення недійсним.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що ст. 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п.п. 14, 17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

За приписами ст. ст. 1, 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Згідно ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 51 Закону України "Про господарські товариства" установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю повинні містити відомості, зокрема про склад засновників та учасників, про розмір часток кожного з учасників.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення зборів) загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів.

Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

Відповідно до п. 4.4. статуту та п. 12 установчого договору відповідача вищим органом управління коледжу є збори засновників, які відбуваються не раніше, ніж один раз на рік. Збори вважаються дійсними, коли на них присутні засновники, які володіють у сукупності більш як 60 % загальної кількості голосів. Кількість голосів кожного із засновників визначається на загальних зборах у відповідності до розміру його частки.

Таким чином, установчими документами відповідача передбачено, що збори засновників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 % загальної кількості голосів.

Матеріалами справи підтверджується, що засновниками відповідача є Міжнародний університет "Рівненський економіко-гуманітарний інститут" імені академіка Степана Дем`янчука в особі ректора та громадян України з розміром частки в статутному капіталі товариства 20%, ОСОБА_1 з розміром частки в статутному капіталі товариства 10%, ОСОБА_4 з розміром частки в статутному капіталі товариства 10%, ОСОБА_7 з розміром частки в статутному капіталі товариства 10%, ОСОБА_8 з розміром частки в статутному капіталі товариства 30%, ОСОБА_9 з розміром частки в статутному капіталі товариства 20%.

Як вбачається з реєстру присутніх на зборах та рішення зборів, оформленого протоколом №7 від 06.01.2017 один із засновників товариства ОСОБА_4, який володіє 10% в статутному капіталі товариства, приймав участь у зборах через представника ОСОБА_5, який діяв на підставі виданої довіреності від 17.09.2016р.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи довіреність від 17.09.2016р., видана засновником ОСОБА_4 на представника ОСОБА_5 відсутня.

Відповідно до запитів від 02.03.2017р., від 27.11.2017р., адвоката ОСОБА_13., який представляв інтереси ОСОБА_1 адвокат просив відповідача, в порядку ст. ст. 20, 34 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", надати йому протоколи зборів, які проводилися протягом 2016-2017р.р., реєстраційні листи до них та довіреності на участь у зборах представників, зокрема, адвокат просив надати йому протокол зборів від 06.01.2017р. з реєстраційним листом учасників та довіреностями, в разі передання повноважень засновниками представникам.

На адвокатський запит від 27.11.2017р. №06/11-17, відповідач повідомив адвоката ОСОБА_13 про неможливість надання протоколів зборів засновників відповідача, які були проведенні в період з 20.09.2016р. по 31.01.2017р. у зв'язку із їх відсутністю в коледжі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач до суду першої інстанції подавав клопотання від 11.12.2017р., в якому просив суд витребувати у відповідача протоколи зборів засновників №2, 3, 4, 5, 6, 7, які проводилися у 2016-2017р.р., реєстраційні листи та довіреності на участь у зборах представників.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, представник відповідача в судових засіданнях вказував на ту обставину, що довіреність від 17.09.2016р., видана засновником ОСОБА_4 на представника ОСОБА_5 була посвідчена керівником.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача судом встановлено, що довіреність від 17.09.2016р., видана засновником ОСОБА_4 на представника ОСОБА_5 посвідчена керівником установи, в якій працює довіритель.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні 27.03.2018р., довіреність від 17.09.2016р. у відповідача відсутня. З пояснень осіб, які реєстрували учасників на зборах 06.01.2017р. відповідачем з`ясовано, що перед початком проведення зборів зазначена довіреність була оглянута, було перевірено повноваження представника за даною довіреністю та допущено останнього до участі у зборах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 73 ГПК України ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами.

В силу ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач в суді першої та апеляційної інстанції визнає ту обставину, що довіреність від 17.09.2016р., видана засновником ОСОБА_4 на представника ОСОБА_5 була посвідчена керівником установи, в якій працює довіритель, тому, в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України, дана обставина не підлягає доказуванню.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, довіреність у відповідача відсутня, тому суд не вбачає підстав для її витребування у нього, в порядку ст. 81 ГПК України, чи у інших осіб (засновника ОСОБА_4 чи представника ОСОБА_5.), оскільки відповідач визнає ту обставину, що довіреність від 17.09.2016р. була посвідчена керівником установи, в якій працює довіритель, тобто довіреність не була засвідчена нотаріально.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

У ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України закріплено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством (ч. 5 ст. 245 ЦК України).

В свою чергу, ч. ч. 3, 4 ст. 245 ЦК України визначено перелік осіб та видів довіреностей, які прирівнюються до нотаріальних.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат" вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені ст. 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Посвідчення заповітів і доручень, прирівняних до нотаріальних, може провадитись особами, вказаними у ст. 40 цього Закону.

Статтею 37 Закону України "Про нотаріат" визначено нотаріальні дії, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, а ст. 40 даного Закону передбачено, які довіреності прирівнюються до нотаріально посвідчених.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що керівник установи не уповноважений законодавством засвідчувати довіреності на право участі та голосуванні на зборах товариства, а така довіреність має бути нотаріально засвідченою, що випливає з вимог ст. ст. 37, 40 Закону України "Про нотаріат".

Як роз'яснено у п. 2.23. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016р., якщо довіреність учасника (акціонера) на право участі та голосування на загальних зборах оформлена (складена або посвідчена) з порушенням встановлених законодавством вимог, голоси учасника (акціонера), передані за такою довіреністю, не можуть враховуватися під час визначення кворуму на загальних зборах та результатів голосування.

Отже, враховуючи те, що довіреність від 17.09.2016р., видана засновником ОСОБА_4 представнику ОСОБА_5 була посвідчена керівником установи, в якій працює довіритель, який не є уповноваженою особою на посвідчення довіреності фізичної особи на право участі та голосуванні на загальних зборах, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що довіреність оформлена з порушенням вимог закону, а передані за нею голоси не враховуються при визначені кворуму на зборах та результатів голосування.

Таким чином, оскільки на спірних зборах були присутні засновники (їх представники), які володіють у сукупності лише 60 % загальної кількості голосів товариства, тому дані збори не можна вважати правомочними, оскільки вони відбулися за відсутності кворуму для їх проведення, передбаченого п. 4.4. статуту, п. 12 установчого договору відповідача, що є безумовною підставою для визнання недійсним рішення, оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р. у зв'язку з прямою вказівкою закону.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення зборів) передбачено, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Відповідно до п. 14 установчого договору відповідача про проведення зборів засновники повідомляються письмово із зазначенням часу, місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менше як за 30 днів до скликання зборів засновників. Не пізніше як за 7 днів до скликання зборів засновників коледжу повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, пов'язаними з порядком денним зборів.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону про господарські товариства.

Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

При вирішенні спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства з підстав недопущення до участі в них акціонерів (учасників) товариства судам необхідно з'ясувати, чи могла їх відсутність (або наявність) істотно вплинути на прийняття рішення, яке оскаржується.

Як встановлено апеляційним судом, засновник ОСОБА_10 надіслала ОСОБА_1 повідомлення про проведення зборів від 08.12.2016р. №031/274, за адресою: АДРЕСА_1, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань.

Так, дійсно в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань в розділі "Перелік засновників (учасників) юридичної особи" міститься запис: ОСОБА_1, 33016, АДРЕСА_1. Разом з тим, у цьому ж розділі вказано, що ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та зазначено адресу: АДРЕСА_6.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дані про кінцевих бенефіціарних власників подаються до реєстру пізніше в часі, у порівнянні з даними про засновників, тому адресу місця проживання засновників, які є одночасно кінцевими бенефіціарними власниками необхідно також брати до уваги.

Позивачем, в якості доказів того, що відповідачу було відомо, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_6 долучено до матеріалів справи повідомлення про скликання позачергових зборів 17.09.2016р., підписане засновниками товариства ОСОБА_10 та ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем`янчука", в особі директора ОСОБА_14., лист №031/79 від 03.04.2017р., підписаний засновником ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем`янчука", в особі директора ОСОБА_14. та конверти, які надсилалися відповідачем за адресою: АДРЕСА_6.

Отже, фактичні обставини справи доводять той факт, що відповідачу та його учасникам (засновникам) була відома адреса позивача (АДРЕСА_6), проте матеріали справи не містять належних доказів надсилання відповідачем (засновниками) повідомлення про проведення спірних зборів на дану адресу.

При цьому, апеляційний суд вважає, що довідка із відділення поштового зв`язку від 10.01.2017р., надана відповідачем в якості доказу надіслання позивачу повідомлення про проведення загальних зборів 06.01.2017р. на адресу: АДРЕСА_1 не є належним та допустимим доказом такого надіслання, оскільки таким доказом є квитанція, яка свідчить про надання послуг зв'язку і надіслання листа та опис вкладення, який підтверджує вміст надісланого листа. Окрім того, повідомлення про проведення спірних зборів датоване 08.12.2016р., тобто повідомлення зроблено менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ініціатором зборів не дотримано процедури їх скликання, встановлену ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та п. 14 установчого договору відповідача.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність вимог позивача про визнання недійсним рішення зборів засновників відповідача, оформленого протоколом №7 від 06.01.2017р., як такого, що суперечить нормам законодавства, положенням статуту, установчого договору та порушує корпоративні права і законні інтереси позивача.

Колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.12.17р. у справі № 918/773/17 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 28.03.2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.