РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018Справа № 910/1105/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., місто Бориспіль, АЕРОПОРТ)
до проФізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича (02152, АДРЕСА_1) стягнення заборгованості у розмірі 60 652 грн. 27 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 60 652 грн. 27 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.03.2016 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Роба Андрієм Сергійовичем (Орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - технологічне обладнання їдальні, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.01.2016 р. і становить 935845,40 грн. без ПДВ. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за червень 2017 року - грудень 2017 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 55 537 грн. 92 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича пеню у розмірі 2 114 грн. 43 коп., штраф у розмірі 1 025 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 498 грн. 59 коп., інфляційні у розмірі 1 476 грн. 15 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 року відкрито провадження у справі №910/1105/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що про розгляд даної справи Сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 13.02.2018 року та 16.02.2018 року уповноваженим особам підприємств Позивача та Відповідача ухвали суду від 05.02.2018 року.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.03.2016 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Роба Андрієм Сергійовичем (Орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - технологічне обладнання їдальні, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.01.2016 р. і становить 935845,40 грн. без ПДВ. (а.с.17-22)

Відповідно до п.2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання передавання Майна.

Згідно з п.3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2016 p. - 5459,10 грн. згідно з Розрахунком орендної плати (Додаток № 1 до Договору)

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. (п.3.2 Договору)

У п.3.3 Договору зазначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п.3.6 Договору орендна плата перераховується Орендодавцеві щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку-фактури, який Орендодавець надає Орендареві на підставі акту приймання-передачі послуг, підписаного обома Сторонами. До 15 числа наступного місяця Сторони підписують акт здачі-прийняття виконаних послуг за Договором на розрахунковий місяць. При цьому обов'язок складати акти покладається на Орендодавця, який зобов'язаний надати проект акту Орендареві не пізніше 10 числа наступного місяця, а Орендар повинен підписати акт та повернути його Орендодавцю протягом п'яти календарних днів.

Пунктом 9.4 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцеві відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені, в розмірі облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці. Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. (п.9.5 Договору)

У п.10.1 Договору передбачено, що цей Договір діє з дня його укладання до 26 липня 2016 р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - технологічне обладнання їдальні, що перебуває на балансі Орендодавця, що підтверджується Актом приймання - передачі від 01.03.2016 року. (а.с.23-25)

Додатковою угодою №1 від 09.08.2016 року до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Сторони п.10.1 Договору виклали в наступній редакції: «термін дії Договору продовжено на 2 роки 11 місяців, що діє з 26 липня 2016 р. до 25 червня 2019 року». (а.с. 26)

Додатковою угодою №2 від 01.09.2016 року до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Сторони п.1.1 Договору виклали в наступній редакції: «Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - технологічне обладнання їдальні, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.01.2016 р. і становить 903243,25 грн. без ПДВ». (а.с.27)

Крім того, на виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендодавець надав послуги з оренди, а Орендар в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується Актами наданих послуг №11477 за травень 2017 р. від 31.05.2017 р. у розмірі 6717 грн. 74 коп., №11522 за червень 2017 р. від 30.06.2017 р. у розмірі 6 825 грн. 23 коп., №11584 за липень 2017 р. від 31.07.2017 р. у розмірі 6 838 грн. 88 коп., №11642 за серпень 2017 р. від 31.08.2017 р. у розмірі 6 832 грн. 04 коп., №11701 за вересень 2017 р. від 30.09.2017 р. у розмірі 6 968 грн. 69 коп., №11761 за жовтень 2017 р. від 31.10.2017 р. у розмірі 7 052 грн. 32 коп., №11829 за листопад 2017 р. від 30.11.2017 р. у розмірі 7 115 грн. 78 коп., №11894 за грудень 2017 р. від 31.12.2017 р. у розмірі 7 186 грн. 94 коп., а загалом на суму в розмірі 55 537 грн. 62 коп. (а.с.30-37) Також Орендодавець надав рахунки - фактури №785 від 31.05.2017 р. на суму 6717 грн. 74 коп., №930 від 30.06.2017 р. на суму 6825 грн. 23 коп., №1074 від 31.07.2017 р. на суму 6 838 грн. 88 коп., №1262 від 31.08.2017 р. на суму 6832 грн. 04 коп., №1422 від 30.09.2017 р. на суму 6968 грн. 69 коп., №1586 від 31.10.2017 р. на суму 7052 грн. 32 коп., №1783 від 30.11.2017 р. на суму 7115 грн. 78 коп., №1934 від 31.12.2017 р. на суму 7186 грн. 94 коп. (а.с.38-45)

На виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендар частково повернув, а Орендодавець в свою чергу прийняв технологічне обладнання буфету у кількості 5 штук, що підтверджується Актом приймання - передачі (повернення) майна від 01.09.2016 року. (а.с.29)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за червень 2017 року - грудень 2017 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 55 537 грн. 92 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича пеню у розмірі 2 114 грн. 43 коп., штраф у розмірі 1 025 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 498 грн. 59 коп., інфляційні у розмірі 1 476 грн. 15 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - технологічне обладнання їдальні, що перебуває на балансі Орендодавця, що підтверджується Актом приймання - передачі від 01.03.2016 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.23-25)

Крім того, на виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендодавець надав послуги з оренди, а Орендар в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується Актами наданих послуг №11477 за травень 2017 р. від 31.05.2017 р. у розмірі 6717 грн. 74 коп., №11522 за червень 2017 р. від 30.06.2017 р. у розмірі 6 825 грн. 23 коп., №11584 за липень 2017 р. від 31.07.2017 р. у розмірі 6 838 грн. 88 коп., №11642 за серпень 2017 р. від 31.08.2017 р. у розмірі 6 832 грн. 04 коп., №11701 за вересень 2017 р. від 30.09.2017 р. у розмірі 6 968 грн. 69 коп., №11761 за жовтень 2017 р. від 31.10.2017 р. у розмірі 7 052 грн. 32 коп., №11829 за листопад 2017 р. від 30.11.2017 р. у розмірі 7 115 грн. 78 коп., №11894 за грудень 2017 р. від 31.12.2017 р. у розмірі 7 186 грн. 94 коп., а загалом на суму в розмірі 55 537 грн. 62 коп. (а.с.30-37), проте не здійснив оплату за надані й прийняті послуги у повному обсязі. Також Орендодавець надав рахунки - фактури №785 від 31.05.2017 р. на суму 6717 грн. 74 коп., №930 від 30.06.2017 р. на суму 6825 грн. 23 коп., №1074 від 31.07.2017 р. на суму 6 838 грн. 88 коп., №1262 від 31.08.2017 р. на суму 6832 грн. 04 коп., №1422 від 30.09.2017 р. на суму 6968 грн. 69 коп., №1586 від 31.10.2017 р. на суму 7052 грн. 32 коп., №1783 від 30.11.2017 р. на суму 7115 грн. 78 коп., №1934 від 31.12.2017 р. на суму 7186 грн. 94 коп. (а.с.38-45)

На виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року Орендар частково повернув, а Орендодавець в свою чергу прийняв технологічне обладнання буфету у кількості 5 штук, що підтверджується Актом приймання - передачі (повернення) майна від 01.09.2016 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.29)

Відповідно до п.3.6 Договору орендна плата перераховується Орендодавцеві щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку-фактури, який Орендодавець надає Орендареві на підставі акту приймання-передачі послуг, підписаного обома Сторонами. До 15 числа наступного місяця Сторони підписують акт здачі-прийняття виконаних послуг за Договором на розрахунковий місяць. При цьому обов'язок складати акти покладається на Орендодавця, який зобов'язаний надати проект акту Орендареві не пізніше 10 числа наступного місяця, а Орендар повинен підписати акт та повернути його Орендодавцю протягом п'яти календарних днів.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича перед Державним підприємством обслуговування повітряного руху України за Договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №160071 від 01.03.2016 року становить 55 537 грн. 62 коп.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Державним підприємством обслуговування повітряного руху України по орендній платі у розмірі 55 537 грн. 62 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 55 537 грн. 62 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 22.06.2017 р. по 25.01.2018 р. у розмірі 498 грн. 59 коп. та інфляційні у розмірі 1 476 грн. 15 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати орендної плати за загальний період прострочки з 22.06.2017 р. по 25.01.2018 р. у розмірі 498 грн. 59 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 22.06.2017 р. по 25.01.2018 р. у розмірі 1 476 грн. 15 коп., що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 22.06.2017 р. по 25.01.2018 р. у розмірі 2 114 грн. 43 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 9.4 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцеві відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені, в розмірі облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 22.06.2017 р. по 25.01.2018 р. у розмірі 2 114 грн. 43 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.9.5 Договору у розмірі 1 025 грн. 48 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці. Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. (п.9.5 Договору)

За таких підстав, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Відповідача штрафу на підставі п.9.5Договору.

Таким чином, з Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає стягненню заборгованість у розмірі 55 537 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 498 грн. 59 коп., інфляційні у розмірі 1 476 грн. 15 коп., пеня у розмірі 2 114 грн. 43 коп. та штраф у розмірі 1 025 грн. 48 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Роби Андрія Сергійовича (02152, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., місто Бориспіль, АЕРОПОРТ, Ідентифікаційний код юридичної особи 19477064) заборгованість у розмірі 55 537 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 62 (шістдесят дві) коп., 3% річних у розмірі 498 (чотириста дев'яносто вісім) грн. 59 (п'ятдесят дев'ять) коп., інфляційні у розмірі 1 476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) грн. 15 (п'ятнадцять) коп., пеню у розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 43 (сорок три) коп., штраф у розмірі 1 025 (одна тисяча двадцять п'ять) грн. 48 (сорок вісім) коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) коп. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15 березня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин