РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2018Справа № 910/21648/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"
допублічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
простягнення 271 892,54 грн.

за участю представників сторін:

від позивачаНовотоцьких А.В. (за довіреністю)
від відповідачаКурильченко К.О. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (далі - ТОВ "Приватофис", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк", відповідач) про стягнення 271 892,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов'язку сплатити орендну плату за користування приміщенням у жовтні та листопаді 2017 року за договором оренди приміщення від 01.12.2016.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 271 892,54 грн., з яких: 268 980,00 грн. - основний борг, 1 613,88 грн. - інфляційна складова боргу, 712,80 грн. - пеня, 585,86 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21648/17 та призначено її розгляд на 19.12.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2017 справу № 910/21648/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.01.2018.

У підготовчому засіданні 16.01.2018 судом оголошено перерву до 30.01.2018.

23.01.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній в задоволенні позову просив відмовити, вказував на те, що спірне грошове зобов'язання було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

29.01.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого останній проти доводів відповідача щодо припинення спірного зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог заперечував, вказував на їх необґрунтованість.

30.01.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 910/21648/17 у зв'язку з відсутністю предмету спору, яке мотивоване тим, що зобов'язання сторін припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2018 клопотання відповідача про закриття провадження у справі № 910/21648/17 відхилено, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.02.2018.

26.02.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява стосовно обставин зарахування зустрічних однорідних вимог.

У судових засіданнях 20.02.2018 та 27.02.2018 судом оголошувались перерви до 27.02.2018 та 01.03.2018, відповідно.

01.03.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

01.03.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області у пов'язаній справі № 904/6511/17 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Приватофис" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні 01.03.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими з підстав, наведених у відзиві, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Судом також було розглянуто клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі та залишено його без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, як таке, що без поважних причин подане з порушенням встановленого законом процесуального строку. Зокрема, відповідач просить зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду в іншій справі, яка порушена за результатами прийняття до розгляду позовної заяви ПАТ КБ "Приватбанк" 07.06.2017. Таким чином, відповідач знав про існування спору між сторонами в іншій справі з червня 2017 року, натомість звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі № 910/21648/17 в останній день строку вирішення спору по суті, продовження якого чинним Господарським процесуальним кодексом не передбачено. Підстави для поновлення відповідного строку відсутні.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті. У судовому засіданні 01.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.12.2016 між ТОВ "Приватофис" (орендодавець) та ПАТ КБ "Приватбанк" (орендар) був укладений договір оренди приміщення (далі - договір), згідно з умовами якого орендодавець зобов'язувався передати орендареві, а орендар зобов'язувався прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення загальною площею 2241,5 кв. м., розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Мостобудівників, 17/12 (далі - приміщення).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем. Орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць, з розрахунку 60,00 грн. за 1 кв. м., в тому числі ПДВ 10,00 грн., всього 134 490,00 грн. (разом з ПДВ) за перший місяць оренди.

Згідно з п.п. 3.2.1 п. 3.2 договору орендодавець зобов'язується надати приміщення орендареві та ключі від нього в 3-денний строк з моменту укладання цього договору у справному стані, належному для використання його за призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду.

Положеннями п.п. 5.1-5.3 договору встановлено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення в оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання. Обов'язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору. Орендар/орендодавець зобов'язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акту здачі-приймання. Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення. Оплата оренди та комунальних послуг орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення.

Відповідно до п. 7.1 договору останній укладається з 01.12.2016 по 31.10.2019. У разі якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування (оренду) приміщення, що підтверджується актом здачі-приймання приміщення від 01.12.2016.

27.10.2017 та 23.11.2017 позивач звернувся до відповідача з претензіями № 27/10-1 та № 23/11-1 (відповідно) про сплату заборгованості за договорами оренди нерухомого майна, відповідно до яких вимагав погасити існуючу заборгованість з оплати орендної плати, в т.ч. за договором, який є підставою позову в межах даного спору, за користування приміщенням в жовтні та листопаді 2017 року, а також вказував на необхідність оплати нарахованої пені та 3% річних за прострочення з оплати орендної плати.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 268 980,00 грн., нарахованої за жовтень та листопад 2017 року.

Договір, визначений позивачем, як підстава даного позову, є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи (акт здачі-приймання приміщення від 01.12.2016) підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним орендованим приміщенням, в т.ч. в жовтні та листопаді 2017 року, за які було нараховано орендну плату у розмірі 268 980,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 2.2 договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті орендної плати за користування приміщеннями згідно договору мало бути виконано до 20-го числа місяця, в якому здійснювалося користування об'єктом оренди, тобто строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті спірних орендних платежів за договором (за жовтень-листопад 2017 року) на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 268 980,00 грн. підтверджується матеріалами справи. Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем не надано.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що відповідне грошове зобов'язання перед позивачем за договором з оплати орендних платежів було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з заявами ПАТ КБ "Приватбанк" від 06.11.2017 № 65.0.0.0/3-134182, від 28.11.2017 № 65.0.0.0/3-147662, від 20.12.2017 № Е.65.0.0.0/3-161064, від 22.01.2018 № Е.65.0.0.0/3-177212 та від 14.02.2018 № 65.0.0.0/3-188787, відповідно до яких відповідачем було повідомлено позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі у спірній сумі 268 980,00 грн., а саме: зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" по сплаті орендних платежів за користування належними позивачу приміщеннями у період з жовтня 2017 по лютий 2018 року (в т.ч. спірним приміщенням згідно договору у період жовтень-листопад 2017 року) та частково зобов'язання ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007 щодо повернення суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитним коштами та нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання неустойки.

Однак, позивачем заперечується можливість припинення спірного зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними заявами ПАТ КБ "Приватбанк" з посиланням на те, що між сторонами існує спір щодо строку виконання грошового зобов'язання ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007.

За змістом ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, однією з необхідних умов зарахування є настання строку виконання зобов'язання.

У даному випадку зустрічні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Приватофис" мотивовані існуванням обов'язку останнього з повернення отриманих за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007 коштів, сплати відсотків за користування ними, а також сплати нарахованої неустойки за прострочення з їх повернення.

Обґрунтовуючи правомірність здійсненого зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач - ПАТ КБ "Приватбанк" зазначав про те, що ним здійснено зарахування процентів за користування кредитом за кредитним договором № 07/03/К від 17.04.2007, нарахування яких було здійснено після 07.06.2017, тобто поза межами спірного періоду, який розглядається господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/6511/17. Таким чином, за твердженнями відповідача, ним здійснено зарахування по відсотках, щодо яких немає спору між сторонами.

Крім того, відповідач вважав, що строк виконання зобов'язання по сплаті таких процентів настав, оскільки він звернувся до відповідача з вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором. Так, з доданого відповідачем до матеріалів справи письмового повідомлення, направленого на адресу ТОВ "Приватофис" листом від 26.05.2017 № 20.1.0.0.0/7-65612, вбачається, що реалізуючи погоджені положеннями кредитного договору № 07/30/К від 17.04.2007 права, ПАТ КБ "Приватбанк" було повідомлено ТОВ "Приватофис" про зміну в односторонньому порядку строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними з огляду на допущення ТОВ "Приватофис" порушення вказаного договору щодо цільового використання кредитних коштів, а саме: у зв'язку з тим, що отримані кредитні кошти були спрямовані не на поповнення обігових коштів ТОВ "Приватофис", а були перераховані на погашення заборгованості за договорами поруки Contract of Guarantee № CY03CP/1p-1 від 01.09.2016 та Contract of Guarantee № CY03CP/1p-2 від 01.09.2016, ПАТ КБ "Приватбанк" встановив інший термін повернення кредиту та вимагав сплатити заборгованість з повернення тіла кредиту у розмірі 607 189 487,23 грн. і нарахованих відсотків у розмірі 35 405 795,32 грн. у 7-денний строк з моменту пред'явлення вимоги за даним повідомленням, але не пізніше 06.06.2017.

У свою чергу, позивач - ТОВ "Приватофис" (боржник за кредитним договором № 07/03/К від 17.04.2007) стверджував, що настання строку виконання ним грошових зобов'язань за кредитним договором № 07/03/К від 17.04.2007 внаслідок звернення ПАТ КБ "Приватбанк" з вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором не є безспірною обставиною. Так, у відзиві, поданому у справі № 904/6511/17, яка перебуває у провадженні господарського суду Дніпропетровської області, ТОВ "Приватофис" стверджує, що ним не були порушені умови кредитного договору, а підстави для зміни в односторонньому порядку строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними - відсутні, тому ТОВ "Приватофис" вважає умови кредитного договору № 07/03/К від 17.04.2007, в тому числі й щодо строків повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними починаючи з 25.05.2026, чинними в редакції договору про внесення змін від 23.09.2016. Отже, заперечення ТОВ "Приватофис" ґрунтуються на тому, що строк виконання ним грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором не настав.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено припинення свого грошового зобов'язання за договором по сплаті заборгованості з орендної плати у розмірі 268 980,00 грн. за користування спірним приміщенням у жовтні-листопаді 2017 року, адже додані ним до матеріалів справи заяви від 06.11.2017 № 65.0.0.0/3-134182, від 28.11.2017 № 65.0.0.0/3-147662, від 20.12.2017 № Е.65.0.0.0/3-161064, від 22.01.2018 № Е.65.0.0.0/3-177212 та від 14.02.2018 № 65.0.0.0/3-188787 не можуть свідчити про припинення відповідного зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з огляду на недоведення настання строку виконання ТОВ "Приватофис" зобов'язання за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007, з існуванням чого положення ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодекс України пов'язують можливість застосування відповідного способу припинення зобов'язання.

За таких обставин, позовна вимога ТОВ "Приватофис" про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 268 980,00 грн. з оплати орендних платежів за договором оренди приміщення від 01.12.2016 є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 712,80 грн., 3% річних в розмірі 585,86 грн., нараховані за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті орендної плати за жовтень та листопад 2017 року по кожному платежу окремо (по платежу за жовтень - у період з 20.10.2017 по 30.11.2017; по платежу за листопад - у період з 20.11.2017 по 30.11.2017), а також інфляції нарахування у розмірі 1 613,88 грн., нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати орендного платежу за жовтень 2017 року у жовтні 2017 місяці.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач орендну плату за жовтень та листопад 2017 року не сплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку заборгованості по виплаті орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі 0,01 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої за визначеною в п. 6.3 договору за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, визнаються судом обґрунтованими та задовольняються у розмірі 712,80 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з наданими позивачем розрахунком 3% річних, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 585,86 грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань суд відзначає наступне.

За змістом п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

У рекомендаціях Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ було зазначено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Враховуючи викладені положення правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 1 613,88 грн., що нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати орендного платежу за жовтень 2017 року у жовтні 2017 місяці відсутні, адже обов'язок з виконання відповідного грошового зобов'язання є таким, що прострочений з 20.10.2017, що унеможливлює розрахунок індексу інфляції за вказаний місяць.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Приватофис" заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року за договором оренди приміщення від 01.12.2016 у розмірі 268 980,00 грн., пені у розмірі 712,80 грн. та 3% річних у розмірі 585,86 грн. У стягненні інфляційної складової боргу в розмірі 1 613,88 грн. судом відмовлено.

Судовий збір, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д; ідентифікаційний код 14360570) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (49094, м. Дніпро, узвіз Крутогірний, 14; ідентифікаційний код 33546549) заборгованість зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року за договором оренди приміщення від 01.12.2016 у розмірі 268 980,00 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят грн. 00 коп.), пеню у розмірі 712,80 грн. (сімсот дванадцять грн. 80 коп.), 3% річних у розмірі 585,86 грн. (п'ятсот вісімдесят п'ять грн. 86 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 054,18 грн. (чотири тисячі п'ятдесят чотири грн. 18 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова