ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2018 Справа № 917/2158/17

за позовом Фізичної особи - підприємця Мальченка Дмитра Вікторовича, АДРЕСА_3, ідент. код НОМЕР_1

до Фізичної особи - підприємця Юрлова Олега Анатолійовича, 39600, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_2

про стягнення 19269, 92 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: Дибін О.Ю., дов.№ 2099 від 21.11.2017 року

від відповідача: не з'явилися

Розглядається позовна заява Фізичної особи - підприємця Мальченка Дмитра Вікторовича до Фізичної особи - підприємця Юрлова Олега Анатолійовича про стягнення 19269, 92 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 22.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2018 року підготовче засідання відкладено на 13.02.2018 року.

У підготовчому засіданні судом з'ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 ГПК України.

За результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою господарського суду від 13.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.03.2018 року.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, відзив на позов не надав. Ухвали суду, які направлялися відповідачу за адресою: АДРЕСА_1, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням строку зберігання".

Оскільки, ухвали суду направлені відповідачу на юридичну адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Витяг додається, арк. спр.40), він вважається повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 07.03.2018 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши надіслані учасниками процесу докази, заслухавши представника позивача у судових дебатах суд встановив наступне.

Між ФОП Мальченко Д.В. (позивач) та ФОП Юрлов О.А. досягнуто згоди по поставці станків копіровальних.

14.03.2017 року відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № 1 на суму 10000 грн.

На виконання усного договору позивач платіжними дорученнями №164 від 14.03.2017 року на суму 7000,00 грн.(арк. спр.15), №192 від 04.04.2017 року на суму 3000,00 грн.(арк. спр.16), №196 від 06.04.2017 року на суму 5000,00 грн.(арк. спр.18), №200 від 11.04.2017 року на суму 3000,00 грн.(арк. спр.17) перерахував на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату на суму 18000,00 грн.

Проте, поставлений відповідачем станок виявився у несправному стані, в зв"язку з чим, позивач повернув його, відповідно до видаткової накладної (повернення) від 05.06.2017 року №ВП-0000001(арк. спр.19).

При цьому, отримані відповідачем ФОП Юрловим О.А. в рахунок попередньої оплати кошти позивачу не повернуті.

31.10.2017 року на адресу відповідача направлено претензію з вимогою перерахувати 18000 грн. попередньої оплати та 1320,53 грн. збитків на розрахунковий рахунок позивача в строк не пізніше 10 днів з моменту отримання претензії.

06.12.2017 року претензію повернуто позивачу поштовим відділенням в зв"язку з "закінченням строку зберігання".

Відповідач звернення позивача про повернення суми передплати за повернутий копіровальний станок залишив без реагування, що стало підставою для зверненя позивача з даним позовом до суду.

На підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував до стягнення з відповідача 949,42 грн. інфляційних втрат та 320,5 грн. -3% річних (за період з 14.03.2017 року по 11.04.2017 року, розрахунок додається).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто усної домовленості щодо поставки станків копіровальних, відповідно до якої позивач зобов"язався оплатити та прийняти товар, а відповідач - поставити товар позивачу.

Дії сторін щодо виставлення рахунку-фактури на оплату №1 від 14.03.2017 року на суму 10000 грн. та проведення позивачем оплати цього рахунку свідчать про виникнення між ними зобов'язання, яке регулюється главою 54 Цивільного кодексу України "Купівля-продаж".

Нормами ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачем на виконання усного договору платіжними дорученнями №164 від 14.03.2017 року на суму 7000,00 грн.(арк. спр.15), №192 від 04.04.2017 року на суму 3000,00 грн.(арк. спр.16), №196 від 06.04.2017 року на суму 5000,00 грн.(арк. спр.18), №200 від 11.04.2017 року на суму 3000,00 грн.(арк. спр.17) перераховано на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату на суму 18000,00 грн. за станки.

Видатковою накладною № ВП-0000001 від 05.06.2017 року підтверджується, що поставлений відповідачем станок був повернутий останньому позивачем.

За даних обставин, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення 10000 грн., перерахованих в рахунок оплати поставленого товару на підставі рахунку № 1 від 14.03.2017 року та 8000 грн.- перерахованих в рахунок попередньої оплати за наступну поставку.

Згідно ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на направлену нам адресу відповідача претензію від 31.10.2017 р. (а.с. 22), в якій вимагає у останнього повернення коштів.

Враховуюче те, що 31.10.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, тому обов"язок щодо повернення грошових коштів у сумі 18000 грн. є таким, що настав.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

На дату судового розгляду справи по суті - 07.03.2018 року матеріали справи не містять доказів повернення попередньої оплати.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за оплачений, але не поставлений товар становить 18000 грн.

Виходячи із встановлених обставин справи і наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача коштів в розмірі 18000 грн. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що, задовольняє її в повному обсязі.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов"язань, позивач на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України нарахував до стягнення з відповідача 949,42 грн. інфляційних втрат та 320,5 грн. -3% річних (за період з 14.03.2017 року по 11.04.2017 року, розрахунок додається).

З аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних є підтвердженими документально та обгрунтованими нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому, підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача понесені ним судові витрати, а саме, по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2150 грн.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Включені позивачем до складу судових витрат - витрати на правову допомогу в розмірі 2150 грн. задоволенню не підлягають, оскільки суду не подано доказів понесення таких витрат позивачем (зокрема, не подано доказів сплати вказаної суми за професійну правничу допомогу).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Юрлова Олега Анатолійовича (39600, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи - підприємця Мальченка Дмитра Вікторовича (АДРЕСА_3, ідент. код НОМЕР_1) 18000 грн. попередньої оплати, 949,42 грн. - інфляційні, 320,5 грн. - 3% річних, 1600 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.03.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.