ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 березня 2018 р. Справа № 903/923/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ФРЕШ ТРЕЙД

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Луцьк Фудз

про стягнення 53345,81 грн.

Суддя Шум М.С.

секретар с/з ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 60 від 17.12.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. №2 від 20.10.2017р.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю ФРЕШ ТРЕЙД звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства Луцьк Фудз про стягнення 47 737,68 грн. в тому числі 43400 грн. боргу за надані послуги згідно договору №39 надання транспортних (експедиційний) послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 19.10.2016р. 2648,42 грн. пені, 317,81 грн. річних, 1371,45 грн. інфляційних втрат згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

15.03.2018р. позивач звернувся з заявою №9 від 15.03.2018р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 43 400,00грн. основного боргу, 5909,36 грн. пені за період з 26.08.2017р. по 20.03.2018р., 709,12 грн. річних за період з 26.08.2017р. по 20.03.2018р., 3 327,33 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2017р. по березень 2018р. Судом, в порядку ст.46 ГПК України заява прийнята до розгляду. Спір розглядається в межах збільшених позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову - 53345,81 грн.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, крім наявних у матеріалах справи, на час вирішення спору позивачем та відповідачем суду не надано.

У судовому засіданні 20.03.2018р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та керуючись ч.6 ст.183 ГПК України за письмовою згодою всіх учасників справи, розпочав розгляд справи по суті, оскільки під час підготовчого судового засідання були вирішені всі питання, зазначені у частині другій ст.182 ГПК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзивах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, господарський суд, -

встановив:

19.10.2016р. між публічним акціонерним товариством "Луцьк Фудз" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФРЕШ ТРЕЙД" (перевізник, експедитор) укладений договір №39 надання транспортних (експедиційних) послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до п. 1.2 якого перевізник (експедитор) зобов'язався виконувати транспортне перевезення та всі пов'язані із перевезенням вантажу транспортно-експедиційні послуги вказаному у заявках замовника, а замовник - прийняти та оплатити послуги в порядку та строки, передбачені договором (а.с. 7)

В п.п. 2.1., 2.2 договору сторони обумовили, що товарно-транспортна накладна, підписана водієм перевізника (експедитора), який виконує обов'язки експедитора, є підставою для перевезення вантажу та покладення матеріальної відповідальності за схоронність такого вантажу на перевізника. Акт виконаних робіт - документ, підписаний повноважними особами сторін та завірений їх печатками, що підтверджує факт виконання перевізником (експедитором) послуг згідно заявки замовника та цього договору на визначену заявкою суму доручення. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт виконаних робіт не є перешкодою для наступного пред'явлення перевізнику (експедитору) рекламації (претензії) щодо пошкодження/псування/втрати/нестачі вантажу через неналежне виконання ним зобов'язань щодо якості виконаних робіт згідно умов заявки та цього договору.

Згідно п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору розрахунки між перевізником (експедитором) і замовником здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника (експедитора). Вартість транспортно-експедиційних послуг - договірна. Розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами у безготівковій формі у національній валюті шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок перевізника (експедитора) наступним чином: відтермінування платежу 100% - протягом 15 календарних днів з моменту отримання замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів: заявки, акту виконаних робіт, зареєстрованої електронної податкової накладної, рахунку на оплату транспортних (експедиційних) послуг, доручення вантажоодержувача з мокрою печаткою, товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та заповненої відповідно до вимог чинних нормативних актів та дійсного договору (підпис, дата, час, відбиток печатки), підписаних видаткових накладних.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017р. (п. 8.1 договору).

На виконання умов договору позивачем за період з 10.08.2017р. по 31.08.2017р. були надані транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 48 600,00грн., що підтверджується актами здачі-прийняття (надання послуг) № 364 від 10.08.2017р. на суму 18 100,00грн. (транспортно-експедиційні послуги по маршруту м. Луцьк - м. Дніпро - м. Запоріжжя), №370 від 15.08.2017р. на загальну суму 14 000,00грн. (транспортно-експедиційні послуги по маршруту м. Гола Пристань - м. Луцьк), №374 від 25.08.2017р. на загальну суму 14 000,00грн. (транспортно-експедиційні послуги по маршруту м. Гола Пристань - м. Луцьк), №411 від 31.08.2017р. на загальну суму 2 500,00грн. (транспортно-експедиційні послуги по маршруту м. Луцьк - с. Зоря) (а.с. 9, 11, 13, 15), виставленими рахунками на оплату №344 від 10.08.2017р., №349 від 15.08.2017р., №356 від 25.08.2017р., №390 від 31.08.2017р. (а.с. 10, 12, 14, 16). Акти підписані представником відповідача без зауважень та містять відтиск круглої печатки підприємства.

Відповідач зобов'язання по оплаті за надані послуги виконав частково, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок позивача в розмірі 5 200,00грн., що спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 ЦК України).

Згідно ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Існування договірних зобовязань, що випливають із договору №39 надання транспортних (експедиційних) послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, 19.10.2016 р. сторонами не заперечено. На час провадження у справі договори недійсними у встановленому законом порядку не визнано.

Факт виконання позивачем обовязків по перевезенню вантажу за обумовленими маршрутами підтверджується відмітками замовника послуг на актах здачі-прийняття (надання послуг) № 364 від 10.08.2017р, №370 від 15.08.2017р., №374 від 25.08.2017р., №411 від 31.08.2017р. (а.с. 9, 11, 13, 15).

Заборгованість по оплаті за надані послуги по перевезенню вантажу становить 43 400,00грн., стверджується договором №39 від 19.10.2016р., актами здачі-прийняття (надання послуг) № 364 від 10.08.2017р, №370 від 15.08.2017р., №374 від 25.08.2017р., №411 від 31.08.2017р. відповідачем не оспорена і підлягає до стягнення з ПАТ "Луцьк Фудз" в силу ст. 316 ГК України, ст.ст. 929, 931, 526 ЦК України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування коштів за надані послуги по перевезенню вантажу згідно виставлених рахунків на оплату №344 від 10.08.2017р., №349 від 15.08.2017р., №356 від 25.08.2017р., №390 від 31.08.2017р.

Пояснення відповідача щодо не підтвердження заборгованості в частині стягнення боргу в розмірі 1 400,00грн. з посиланням на акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2016р. - листопад 2017р. (а.с. 36), не прийняті судом до уваги, зважаючи на те, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 2 648,42грн. пені за період з 26.08.2017р. по 20.03.2018р. Як на підставу позову в частині стягнення з відповідача пені, позивач посилається на ч.6 ст. 231 ГК, відповідно до якої штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. А у відповідності до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як свідчить зміст укладеного між сторонами договору, в ньому відсутні умови (пункти) про відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату вартості наданих позивачем послуг, зокрема, сплату пені, її розміру, тощо.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо нарахування пені за порушення строку наданих позивачем послуг за договором.

Посилання позивача на те, що такий вид забезпечення виконання зобов'язань як пеня та її розмір передбачені ст. 231 ГК України не приймаються судом, оскільки застосування вказаних норм можливе за умови наявності між сторонами письмової угоди (договору) щодо відповідальності за порушення строку виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 648,42грн. пені визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 709,12грн. річних за період з 26.08.2017р. по 20.03.2018р., 3 327,33грн. інфляційних втрат за період серпень 2017р. - березень 2018р. (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від №9 від 15.03.2018р.).

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, .232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Луцьк Фудз(45632, Волинська обл., Луцький район, село Зміїнець, вул. Левадна, будинок 2А, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФРЕШ ТРЕЙД(43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Драгоманова, будинок 1А, ) 47436,45 грн., з них 43 400 грн. - основна заборгованість, 3327,33грн. інфляційні втрати, 709,12 грн. 3% річних та 1566,82 грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

3. В стягненні 5909,36 пені - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

27.03.2018

Суддя М. С. Шум