ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р.Справа № 922/142/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський велосипедний завод" м. Харків
до Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
про стягнення 168 532,93 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 30/01 від 30.01.2018 року;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність № 01-16/2231 від 19.04.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківський велосипедний завод" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" заборгованість за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008 року в сумі 168 532,93 грн., яка складається з: 159 991,90 грн. - основного боргу, 6 592,04 грн. - інфляційні втрати та 1 948,99 грн. - 3% річних. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 30.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/142/18; встановлено про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 26 лютого 2018 року о (об) 15:00.

В судовому засіданні 26.02.2018 року оголошено перерву до 10:00 год. 05 березня 2018 року, про що зазначено в протоколі судового засідання.

05 березня 2018 року відповідач надав до суду клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 01.09.2018 року (вх. № 5962), яку буде розглянуто під час ухвалення рішення по даній справі.

Ухвалою суду від 05.03.2018 року було задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; задоволено клопотання відповідача про надання часу для подання додаткових доказів у справі та відкладено розгляд справи на 13 березня 2018 року.

07 березня 2018 року до суду надійшли заперечення позивача на клопотання АК "Харківобленерго" про відстрочення виконання рішення суду (вх. № 6311), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

12 березня 2018 року відповідач надав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, копії повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог від 28.02.2018 року № 02-13/1300.

Надані відповідачем документи були долучені судом до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні 13.03.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні, а також в наданому до суду відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими з огляду на те, що несвоєчасні розрахунки АК "Харківобленерго" за Договором про спільне використання технологічних мереж сталися не з вини енергокомпанії, а були викликані відсутністю належної та своєчасної оплати від споживачів. Так, ухилення боржників від належного виконання зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати спожитої електроенергії негативно позначається на становищі енергокомпанії і не дає змоги на належному рівні здійснювати свою фінансово-господарську діяльність, у повному обсязі проводити розрахунки із своїми контрагентами.

Крім того, представник відповідача підтримував клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 01.09.2018 року, просив суд його задовольнити, а також зазначив, що Приватне акціонерне товариство "Харківський велосипедний завод" має заборгованість перед компанією за компенсацією втрат від перетоків реактивної енергії, а відтак, сторони погодили зменшення заборгованості АК "Харківобленерго" перед ПрАТ "ХВЗ", у т.ч. - 3 632,27 грн. за травень 2017 року по справі № 922/142/18, що підтверджується копією повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог від 28.02.2018 року № 02-13/1300.

Представник позивача зменшення заборгованості на 3 632,27 грн. підтвердив в судовому засіданні.

З`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено таке.

30 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського" (державну реєстрацію зміни типу та найменування на ПрАТ "ХВЗ" проведено 18.05.2017 року, копія виписки з ЄДР), далі - Власник мереж, та Акціонерною компанією "Харківобленерго", далі - Користувач, укладено Договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 4/30/05 (далі - Договір).

01 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції згідно Додаткової угоди від 01.11.2012р.) ПрАТ "ХВЗ" зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок АК "Харківобленерго" або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а останній зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Пунктом п. 4.1. Договору встановлено обов'язок Користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Відповідно до п. 7.2. Договору вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається згідно з додатками "Кошторис обґрунтованих витрат", "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

З урахуванням вказаних положень Договору та на підставі складених сторонами актів про обсяги переданої електричної енергії, вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за травень 2017 року - вересень 2017 року склала:

- за травень 2017 р. - 31 743,59 грн. в т.ч. ПДВ 20%;

- за червень 2017 р. - 31 920,54 грн. в т.ч. ПДВ 20%;

- за липень 2017 р. - 32 035,24 грн. в т.ч. ПДВ 20%;

- за серпень 2017 р. - 32 201,51 грн. в т.ч. ПДВ 20%;

- за вересень 2017 р. - 32 091,02 грн. в т.ч. ПДВ 20%.

Таким чином, за період часу з травня 2017 року по вересень 2017 року ПрАТ "ХВЗ" надано послуги АК "Харківобленерго" за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж на загальну суму 159 991,90 грн. (в т.ч. ПДВ 20%).

Відповідно до п. 7.3. Договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Керуючись п. 7.3. Договору, позивачем було передано, а АК "Харківобленерго" отримано наступні документи:

- 09 червня 2017 року - рахунок № 433/433 від 31.05.2017 року, акт прийому-здачі виконаних робіт за травень 2017 року;

- 11 липня 2017 року - рахунок № 510/510 від 30.06.2017року, акт прийому-здачі виконаних робіт за червень 2017 року;

- 08 серпня 2017 року - рахунок № 616/616 від 31.07.2017 року, акт прийому-здачі виконаних робіт за липень 2017 року;

- 11 вересня 2017 року - рахунок № 686/686 від 31.08.2017 року, акт прийому-здачі виконаних робіт за серпень 2017 року;

- 09 жовтня 2017 року - рахунок № 780/780 від 30.09.2017 року, акт прийому-здачі виконаних робіт за вересень 2017 року.

Таким чином, кінцеві терміни виконання відповідачем обов'язку з оплати послуг за використання технологічних електричних мереж становлять: 19.06.2017 року - на оплату послуг за травень 2017 року; 21.07.2017 року - за червень 2017 року; 18.08.2017 року - за липень 2017 року; 21.09.2017 року - за серпень 2017 року; 19.10.2017 року - за вересень 2017 року.

Проте, послуги надані позивачем за вищенаведений період відповідачем не сплачені. З урахуванням вищевказаного, заборгованість відповідача з оплати послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за період травень 2017 року - вересень 2017 року складає 159 991,90 грн..

Отже, суд приходить до висновку, що позивач свої договірні зобов'язання за Договором, протягом строку його дії, виконує належним чином, що підтверджується актами про використану електричну енергію та актами прийому-здачі виконаних робіт. В той же час, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг, зокрема, за період травень 2017 року - вересень 2017 року належним чином не виконав, що також не заперечується представником АК "Харківобленерго".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами, регулюються Правилами користування електричною енергією (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28. Дія цих правил поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до пункту 1.7 Правил, у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами (п. 1.2 Правил).

Згідно з п. 6.29. ПКЕЕ електропередавальні організації, які використовують технологічні електричні мережі інших власників електричних мереж, сплачують останнім плату за спільне використання технологічних електричних мереж, яка визначається відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 р. № 691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 р. за № 732/15423 (далі за текстом - Методика).

Порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) з електропередавальною організацією зазначаються в договорі про спільне використання технологічних електричних мереж (п. 6.31. ПКЕЕ).

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 зазначеної статті).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України також встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Керуючись також частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, на яку посилається відповідач у своїх заперечення проти позову, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 2 вказаної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються надзвичайними та невідворотними обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи те, що наведені відповідачем обставини щодо неможливості ним виконання договірних зобов'язань за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008 року, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами відповідача, відсутність у відповідача необхідних коштів, не вважаються надзвичайними та невідворотними обставинами відповідно до положень ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості за вказаним Договором в розмірі 159 991,90 грн.

Приписами ст. 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Приватне акціонерне товариство "Харківський велосипедний завод" має заборгованість перед компанією за компенсацією втрат від перетоків реактивної енергії, а відтак, сторони погодили зменшення заборгованості АК "Харківобленерго" перед ПрАТ "ХВЗ", у т.ч. - 3 632,27 грн. за травень 2017 року по справі № 922/142/18, що підтверджується копією повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог від 28.02.2018 року № 02-13/1300 (а.с. 96).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3 632,27 грн.

Так, станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 156359,63 грн. - основного боргу та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 156359,63 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 156359,63 грн. грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1948,99 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6592,04 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 1948,99 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 6592,04 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 6592,04 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з АК "Харківобленерго" м. Харків на користь ПрАТ "Харківський велосипедний завод" м. Харків заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №4/30/05від 30.05.08р. 156359,63 грн. - основного боргу, 6592,04 грн. - інфляційні втрати, 1948,99 грн. - 3% річних, судовий збір в сумі 2473,51 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3632,27 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відстрочити виконання рішення строком на один місяць до 13 квітня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.03.18р.

Суддя ОСОБА_3