номер провадження справи 24/157/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 Справа № 908/2294/17

м. Запоріжжя

Суддя Господарського суду Запорізької області (вул. Гетьманська,4, м. Запоріжжя, 69001) ОСОБА_1, при секретарі Осоцькому Д.І., розглянувши господарську справу № 908/2294/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз збут (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, будинок 7, ідентифікаційний код 39587271)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № Др-23-1217 від 21.12.2017;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

20.11.2017 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз збут про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 633,45 грн.

За результатами автоматизованого розподілу справу № 908/2294/17 за цим позовом визначено для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 20.12.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2294/17, присвоєно номер провадження 24/157/17, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.12.2017.

Згідно з п. 9 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017р., справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 18.12.2017 призначено у справі № 908/2294/17 підготовче засідання на 31.01.2018 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 29.01.2018 підготовче засідання перенесено на 15.02.2018 о 09 год. 30 хв.

15.02.2018, згідно зі ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкрив судове засідання та оголосив про подальший розгляд справи за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, який здійснюється зі стадії підготовчого провадження, в рамках загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання 15.02.2018 за допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 15.02.2018 представники позивача і відповідача пояснили, що сторонами надані усі докази, які підтверджують правову позицію учасників судового процесу.

Проаналізувавши фактичні обставини, зясувавши думку представників сторін, суд дійшов висновку про доцільність завершення підготовчого провадження у справі.

В судовому засіданні 15.02.2018 прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 19.03.2018 об 11-00.

В судовому засіданні 19.03.2018 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Позивач в судове засідання 19.03.2018 свого представника не направив, надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідачем заперечень на позов надано не було.

Суд зясував обставини справи та дослідив докази.

Суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Після виходу з нарадчої кімнати, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та розяснив порядок і строк його оскарження.

Заслухавши в судових засіданнях представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз збут (надалі - покупець, відповідач) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 15-722-Б (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 цього договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ (далі газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 2.1 договору визначено кількість газу, що планується передати за цим договором з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, по місяцях.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Розділом пятим договору визначено ціну газу.

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Розділом 11 договору встановлено, що договір діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Сторонами підписані додаткові угоди №1 від 28.10.2015, №2 від 02.11.2015 до договору.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2015 до сплати за 1000 куб.м. природного газу підлягає 6 469,63 грн., крім того ПДВ 20% 1 293,93 грн., всього з ПДВ 7 763,56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з липня по по вересень 2015 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 562 354,64 грн.

Відповідач не заперечує факт поставки газу. На момент подачі позову весь обсяг поставленого в липні-вересні 2015 року природного газу відповідачем оплачений, що підтверджується виписками банку по рахунку позивача.

Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно вносив оплату за природний газ, поставлений у липні - вересні 2015 року, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення з відповідача 633,45 грн. 3% річних.

Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення зобов'язань (цивільних прав та обов'язків) є, зокрема, договір.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини сторін врегульовані договором купівлі-продажу природного газу №15-722-Б від 23.06.2015.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

При цьому суд враховує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо, наприклад, у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Отже, в даному випадку, з урахуванням положень п. 6.1 договору, у разі несвоєчасного внесення плати за природний газ, прострочення настає з 20 числа.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач, в порушення п. 6.1 договору, несвоєчасно сплачував за природний газ, поставлений у липні вересні 2015 року, у звязку із чим за відповідачем виникло прострочення оплати.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позовних вимог позивач нараховує 3% річних за зобовязаннями липня вересня 2015 року за загальний період з 20.08.2015 по 29.10.2015 в сумі 633,45 грн.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та встановив, що загальний підсумок 3% річних за зобовязаннями липня 2015 року складає 408,56 грн., за зобовязаннями серпня 2015 року 114,33 грн., за зобовязаннями вересня 2015 року 110,53 грн., всього 633,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволений судом частково: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 633,42 грн., у стягненні 3% річних в сумі 0,03 грн. суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: за позивачем залишається судовий збір в розмірі 0,08 грн., з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1599,92 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 74, 80, 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз збут (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, будинок 7, ідентифікаційний код 39587271) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 633,42 грн. (шістсот тридцять три грн. 42 коп.) 3% річних та 1 599,92 грн. (одна тисяча пятсот девяносто девять грн. 92 коп.) витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.03.2018.

Суддя Т.А. Азізбекян