КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/11972/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання Молокопой І.А.,
за участю представників:
від позивача: Повар О.М.,
від відповідача 1: Коренчук О.М., від відповідача 2: Целевич О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. (дата підписання 01.12.2017 р.)

у справі № 910/11972/17 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»

до 1. Міністерства інфраструктури України

2. Авіакомпанії «РайянЕйр»

про визнання недійсним правочину та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/11972/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» звернулося до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/11972/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує на те, що, висновок місцевого господарського суду про не договірний характер відносин між відповідачами не відповідає обставинам справи та ґрунтується на неправильному застосуванні судом норм матеріального права. За доводами скаржника, підписаний між відповідачами Лист про наміри (Меморандум) має договірний характер, умови Меморандуму встановлюють обов'язки для кожного з підписантів, взяті на себе відповідачем 1 зобов'язання за Меморандумом є майново-господарськими зобов'язаннями, а тому Меморандум є договором, який, на думку позивача, є недійсним, оскільки не відповідає чинному законодавству, укладений з порушенням господарської компетенції Мінінфраструктури та носить дискримінаційний характер. Також, за доводами скаржника, матеріали справи містять належні докази наявності усіх обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 р. у справі №910/11972/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначений на 31.01.2018 р.

22.01.2018р. до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 року - без змін. У відзиві відповідач 1 зазначає, що Лист про наміри в розумінні вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про міжнародні договори» не є цивільно-правовою угодою (договором), господарським чи міжнародним договором або будь-яким іншим правочином, оскільки не містить жодних домовленостей між Міністром інфраструктури України та Авіакомпанією «РайянЕйр». Лист про наміри в силу вимог статті 182 Господарського кодексу України не може визнаватися попереднім договором і не породжує юридичних наслідків. В силу частини четвертої статті 635 Цивільного кодексу України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

25.01.2018 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. - без змін. Відповідач 2 посилається на те, що судом першої інстанції правильно встановлено, що зміст Листа про наміри не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Міністерства інфраструктури України та Авіакомпанії «РайянЕйр» в результаті його підписання, а відтак останній не може вважатися правочином в розумінні положень цивільного та господарського законодавства. Крім того, позивачем не доведено жодними доказами порушення його прав та інтересів та/або завдання збитків, що свідчить про необґрунтованість відповідних доводів та безпідставність заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 31.01.2018 р. оголошено перерву до 12.02.2018 р.

З 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиви на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

15.03.2017 між Міністерством інфраструктури України в особі Міністра інфраструктури Омеляна В.В. та авіакомпанією «Ryanair DAC» в особі Комерційного директора Давіда О'Брайена підписано Лист про наміри (надалі - Лист про наміри), в якому зазначено, що цим листом підтверджуються наміри щодо договору з Ryanair про таке:

1. Міністерство інфраструктури разом із міжнародним аеропортом «Бориспіль» вживає заходи для застосування повного тарифу в 7,50 доларів США за кожного пасажира, що відлітає, строком на 4 роки, з початку маршруту, на маршрутах в аеропорти, які наразі не обслуговуються. Тариф базується із розрахунком на щорічний пасажиропотік не менше ніж 150 тис. пасажирів. Тариф включає зменшений збір за забезпечення авіаційної безпеки в розмірі 3 дол. США, що застосовуватиметься Міністром інфраструктури до початку польотів.

2. Очікуваний пасажиропотік за перший рік (2018), із розрахунку 15 польотів на тиждень, становитиме приблизно 250 тис. пасажирів.

3. Тариф в 7,50 доларів США за кожного пасажира що відлітає, строком на 4 роки застосовуватиметься також для неканібалізованих маршрутів в аеропорт Станстед, Лондон. Зменшений тариф відображає додатковий неавіаційний дохід який повертається в Борисполі на лондонському маршруті, якшо це зменшення не компенсується з інших джерел в Борисполі.

4. Вартість наземного обслуговування складатиме 1,30 - 2,00 дол. США за пасажира.

За твердженнями позивача відразу після підписання вказаного листа розпочався продаж квитків Авіакомпанії «РайянЕйр» на рейси міжнародного сполучення за низькою вартістю, що зумовило, на думку позивача, зниження дохідності за рейсами Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» за алогічними напрямками, чим останньому завдано збитків у розмірі 20 050 487,73 грн.

Спір у справі виник у зв'язку тим, що за твердженнями позивача відповідачами було укладено угоду про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 15.03.2017 за відсутності у особи, яка підписала вказану угоду від імені Мінінфраструктури, необхідного обсягу цивільної дієздатності, зміст такої угоди містить дискримінаційний характер по відношенню до інших суб'єктів господарювання у даній сфері, у зв'язку чим позивач вказує на наявність підстав для визнання недійсною угоди від 15.03.2017 та стягнення з відповідача збитків у розмірі 20 050 487,73 грн., завданих неправомірними діями відповідачів.

Відповідач 1 у відзиві на позов заперечував укладення між відповідачами угоди від 15.03.2017 та вказує, що сторонами було 15.03.2017 підписано заяву про наміри, яка підписана від імені Мінінфраструктури Міністром в рамках реалізації ним повноважень із забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, Державної цільової програми розвитку аеропортів на період до 2023 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016. Крім того, відповідач 1 вказує, що спірна заява про наміри не містить в собі ні будь-якого рішення про зменшення тарифів аеропортних зборів, ні надання будь-яких переваг Авіакомпанії «РайянЕйр», а відтак позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Лист про наміри не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Міністерства інфраструктури та/або авіакомпанії «Ryanair DAC» в результаті його підписання, а відтак останній не може вважатись правочином в розумінні положень цивільного та господарського законодавства, а тому правові підстави для визнання недійсним Листа про наміри відсутні. Також, позивачем не доведено наявності жодного елемента складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення його вимоги про стягнення збитків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною другою статті 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Частиною першої статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч.1 ст. 635 ЦК України).

Як вбачається із змісту Листа про наміри, останній не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Міністерства інфраструктури та/або авіакомпанії «Ryanair DAC» в результаті його підписання, а відтак останній не може вважатись правочином в розумінні положень цивільного та господарського законодавства.

Водночас, пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання саме правочину недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Лист про наміри та викладена у ньому інформація не можна вважати правочином, адже викладені в ньому положення не змінюють прав та обов'язків ні позивача, ні відповідачів, а законодавством не передбачено можливості визнання недійсними листів.

Відтак правові підстави для визнання недійсним Листа про наміри відсутні.

Крім того, позивач стверджує, що після підписання Листа про наміри від 15.03.2017 з Міністерством інфраструктури, авіакомпанія «Ryanair DAC» впродовж березня-травня 2017 року реалізовувала квитки на рейси Київ-Лондон, Київ-Стокгольм, Київ-Амстердам (та у зворотних напрямках) за недоступними для інших перевізників цінами та до виконання усіх передбачених законодавством процедур (погодження умов аеропортового обслуговування та слотів з Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», затвердження Державною авіаційною службою України розкладу руху на виконання регулярних міжнародних польотів, отримання необхідних прав на експлуатацію повітряних ліній тощо), що заподіяло позивачу збитки у розмірі 20 050 487,73 грн. та які позивач просить стягнути з Міністерства інфраструктури як солідарного боржника.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Як на підставу покладення на відповідачів обов'язку по відшкодуванню збитків позивач вказує на те, що після початку продажу відповідачем-2 квитків на рейси до Лондона, Стокгольма та Ейндховена, дохідність на аналогічних рейсах ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» на рейсах до Лондона, Стокгольма та подібному рейсі до Амстердама суттєво знизилася у зв'язку з чим знизились прибутки позивача. Позивач вказує, що наведена ситуація є наслідком укладення відповідачами Листа про наміри.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч наведеним приписам законодавства, позивачем не надано жодного доказу наявності протиправної поведінки відповідачів при підписанні даного Листа про наміри, причинно-наслідкового зв'язку між укладенням відповідачами Листа про наміри та збитками позивача, як і не надано доказів вини відповідачів та обґрунтування (розрахунку) заявлених до стягнення збитків. Натомість викладені у позовній обставини є лише припущеннями позивача, які не підтверджуються жодними належними доказами.

Таким чином, є правомірним висновок суду першої інстанції, що ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» не доведено наявності жодного елемента складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задовольнити його вимогу про стягнення збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 232, 233, 240, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/11972/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна