ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018р. справа №914/323/18

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглянув матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона імпульс плюс», м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», м. Городок

про: стягнення 506 942,64 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Суть спору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона імпульс плюс» звернулося до Господарського суду Львівської областіз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» про стягнення 506 942,64 грн. заборгованості, з яких: 462 622,77 грн. основний борг, 21 285,96 грн. пені, 4 454,73 грн. 3% річних та 18 579,18 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою від 26.02.2018р. було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.03.2018р.

В судове засідання 27.03.2018р. зявилися представники сторін.

В ході підготовчого засідання судом було перевірено виконання сторонами ухвали про відкриття провадження та виконано завдання, передбачені ст. 182, 183 ГПК України.

Крім того, сторони, у відповідності до ч. 6 ст. 183 ГПК України подали спільну заяву про вирішення всіх питань, зазначених у ч. 2 ст. 183 ГПК України та закриття підготовчого провадження у справі.

Розглянувши подану заяву, враховуючи виконання сторонами вимог ухвали суду та завдань підготовчого провадження, ухвалою від 27.03.2018р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В ході розгляду справи по суті представники сторін виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до дослідження доказів та обставин справи, внаслідок чого зясовано наступне:

31.08.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Крона імпульс плюс» (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (відповідачем) було укладено договір поставки №3100/1, за умовами якого позивач зобовязався поставити відповідачу в обумовлені строки товар відповідно до специфікацій, а відповідач прийняти та оплатити товар у строки передбачені договором.

Згідно п. 1 специфікацій, товаром, що поставляється є паливна гранула з лушпиння соняшника.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору між сторонами було підписано 11 специфікацій та видаткові накладні, що підтверджували поставку вказаного товару на загальну суму 3 362 622,77 грн.

Відповідно до п. 3.4 договору, при готовності відвантажити товар по договору згідно специфікацій постачальник виставляє рахунок-фактуру на зазначену кількість товару. Покупець на підставі рахунку-фактури сплачує авансовий платіж в розмірі 30%, які є підставою для відвантаження та постачання товару покупцю. Решту 70% сплачується по факту поставки товару в пункт відвантаження.

Так, згідно п. 2 підписаних специфікацій, умови розрахунків: передоплата 30% від вартості поставки, 70% протягом 3 днів від поставки всієї партії.

Позиція позивача. Позивач стверджує, що відповідачем, на виконання вказаного договору було сплачено 2 900 000,00 грн. з поставленого товару на суму 3 362 622,77 грн. А з моменту поставки останньої партії товару 06.11.2017р. несплаченою сумою основного боргу залишилося 462 622,77 грн.

На підтвердження поставки товару та прийняття його відповідачем, позивач долучив до матеріалів справи копії видаткових накладних, рахунків-фактур по договору та товарно-транспортних накладних, які підписані відповідачем та скріплені печаткою.

08.12.2017р. позивач звернувся до відповідача з претензією з вимогою розрахуватися за товар, однак, станом на час розгляду спору, остання задоволена не була.

Таким чином, позивач зазначає про порушення з боку відповідача п.3.4., 10.2.1. договору поставки та п. 2 специфікацій, щодо строків та порядку розрахунків за товар.

З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 462 622,77 грн. основного боргу, 21 285,96 грн. пені, 4 454,73 грн. 3% річних та 18 579,18 грн. інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобовязання.

Позиція відповідача. У своєму відзиві на позов відповідач, заперечуючи позовні вимоги в повному обсязі зазначає, що предявлений позивачем позов є передчасним, оскільки останнім ще не було повністю поставлено всієї партії товару згідно договору, а отже строк оплати у відповідача ще не наступив.

В обґрунтування заперечення відповідач покликається на п. 2 специфікацій, згідно якого остаточна сума від вартості товару (70%) сплачується протягом трьох днів з моменту поставки всієї партії товару.

Відтак, відповідач вважає, що позивачем недопоставлено товару на суму 19 577,23 грн. А зважаючи, що у видаткових накладних не визначено по якій саме специфікації здійснюється поставка, то стверджувати про виконання постачальником своїх зобовязань з поставки всієї партії товару по конкретній специфікації неможливо.

З огляду на вищенаведене, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних зобовязань в частині повної та своєчасної оплати за договором поставки.

Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України та правовими інститутами договору поставки і купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними своїми висновками:

Ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 265 ГК України).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем було поставлено відповідачу товар в межах договору поставки від 31.08.2017р. на загальну суму 3 362 622,77 грн., про що свідчать підписані сторонами та скріплені печатками видаткові накладні та товарно-транспортні накладні. Факт отримання товару згідно специфікацій підтверджується та не заперечується відповідачем.

Сторони також не заперечують той факт, що в межах договору відповідачем була проведена часткова оплата за товар на суму 2 900 000,00 грн., про що також свідчать банківські виписки, долучені до матеріалів справи позивачем.

Відтак, неоплаченими залишилися 462 622,77 грн. основного боргу.

Як зазначає відповідач, строк оплати решти суми за товар ще не наступив, оскільки позивачем не здійснено повністю поставку за підписаними специфікаціями на суму 19 577,23 грн.

З такими твердженнями відповідача суд погодитися не може, з огляду на наступне:

Так, відповідно до п. 3.4 договору, при готовності відвантажити товар згідно специфікацій постачальник виставляє рахунок-фактуру на зазначену кількість товару. Покупець на підставі рахунку-фактури сплачує авансовий платіж в розмірі 30%, які є підставою для відвантаження та постачання товару покупцю. Решту 70% сплачується по факту поставки товару в пункт відвантаження.

Згідно п. 2 підписаних специфікацій, умови розрахунків: передоплата 30% від вартості поставки, 70% протягом 3 днів від поставки всієї партії.

Однак, суд звертає увагу відповідача на те, що остання поставка товару була здійснена ще 06.11.2017р., а тому строк оплати закінчився 09.11.2017р.

Стосовно, недопоставки товару за специфікаціями, то відповідачем не наведено доказів того, за якою саме специфікацією була недопоставка з боку позивача.

В той же час, навіть за умови наявності такої недопоставки це жодним чином не впливає на оплату того товару, що вже був поставлений та прийнятий відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що починаючи з 10.11.2017р. у відповідача виникло прострочення по оплаті перед позивачем за спірним договором поставки 612 622,77 грн., що станом на день звернення до суду з позовом (з урахуванням часткових оплат) становить 462 622,77 грн. Вказана сума підтверджена належними та допустимими доказами, не спростована відповідачем, а тому підлягає до задоволення.

Крім того, у відповідності до п. 3.5 договору та ст. 625 ЦК України, позивачем будо здійснено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання, а саме 21 285,96 грн. пені, 4 454,73 грн. 3% річних та 18 579,18 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку нарахованих позивачем сум, суд дійшов висновку в частині стягнення 18 579,18 грн. інфляційних втрат позов підлягає до задоволення у заявленій сумі.

В той же час, нарахована пеня та 3% річних підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Як зазначено в п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, пені та процентів річних.

Так, позивачем, при здійсненні розрахунку пені та процентів річних не було взято до уваги наведене вище положення про правила такого нарахування та безпідставно включено до періоду розрахунку фактичні часткові оплати відповідача 05.01.2018р. на суму 50 000.00 грн. та 22.01.2018р. на суму 100 000,00 грн. Відтак, правильними періодами нарахування таких санкцій будуть:

1. Із суми боргу 612 622,77 грн. з 10.11.2017р. по 04.01.2018р.;

2. Із суми боргу 562 622,77 грн. з 05.01.2018р. по 21.01.2018р.;

3. Із суми боргу 462 622,77 грн. з 22.01.2018р. по 12.02.2018р.

З огляду на вищенаведене, обгрунтованим розміром пені, що підлягає до стягнення є 21 226,35 грн. та 3% річних 4 442,39 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

В силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона імпульс плюс» задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (81500, Львівська область, Городоцький район, м. Городок, вул. Львівська, 274А, код ЄДРПО 32475074) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона імпульс плюс» (49094, м. Дніпро, вул. Мандриківська, 47, код ЄДРПО 41429568) 462 622,77 грн. основного боргу, 18 579,18 грн. інфляційних втрат, 21 226,35 грн. пені, 4 442,39 грн. 3 % річних та 7 603,06 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» 59.61 грн. пені та 12,34 грн. 3% річних відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України.

В судовому засіданні 27.03.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.03.2018р.

Суддя Юркевич М. В.