ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2018р. Справа №905/18/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія»,

м.Павлоград

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика

«Курахівська», с.Вовчанка, Мар`їнський р-н., Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 329829,47 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м.Павлоград, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с.Вовчанка, Мар`їнський р-н., Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 329829,47 грн., у тому числі основний борг в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 17125,31 грн., інфляція в сумі 80964,16 грн.

14.02.2018р. до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №02-044/18 від 13.02.2018р., в якій останній збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляції та збільшив вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, і просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 341659,77 грн., у тому числі основний борг в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 18688,72 грн., інфляція в сумі 91233,05 грн.

27.02.2018р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №02-057/18 від 21.02.2018р.,у звязку з допущенням помилок в розрахунках інфляційних втрат за період прострочення продукції та трьох процентів річних, і просить суд стягнути з відповідача заборгованості в сумі 310884,90 грн., у тому числі основний борг в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 13669,09 грн., інфляція в сумі 65475,81 грн. Крім того, у вказаній заяві позивач просить вважати правильними розрахунки, наведені в заяві про зменшення розміру позовних вимог №02-057/18 від 21.02.2018р.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне прийняти до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог №02-057/18 від 21.02.2018р., у звязку з чим позовні вимоги розглядаються судом в редакції заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, поданої 27.02.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №52-ЦК-ДЦ від 29.12.2014р., специфікації до договору від 29.12.2014р., 08.10.2015р., видаткові накладні №08183 від 18.08.2015р., №11271 від 27.11.2015р., №12241 від 24.12.2015р., товарно-транспорті накладні №Р11271 від 27.11.2015р., №Р12241 від 24.12.2015р., довіреності на отримання матеріальних цінностей №361 від 17.08.2015р., №485 від 27.11.2015р., №518 від 23.12.2015р., розрахунок наведений в заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач 26.02.2018р. надав відзив на позовну заяву від 23.02.2018р., в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- видаткові накладні №08183 від 18.08.2015р., №11271 від 27.11.2015р., №12241 від 24.12.2015р. не містять будь-яких даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції, а тому не являються первинними документами оскільки не відповідають вимогам ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- на довіреностях наданих позивачем до позовної заяви відсутні підписи довірителя, а тому дані документи не можна вважати довіреностями і, як наслідок, доказом надання представнику права на отримання ТМЦ, зазначених у видаткових накладних;

- позивач нараховує три проценти річних та інфляцію на безпідставно збільшену суму основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

29.12.2014р. між сторонами був підписаний договір №52-ЦК-ДЦ, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити у власність покупцю продукцію та обладнання продовольчо-технічного призначення в асортименті, кількості, в терміни, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору, а покупець взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію, що поставляється в його власність, згідно з умовами даного договору (п.п.1.1-1.2 договору).

Згідно п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінах, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Умови поставки продукції, згідно Інкотермс 2010 з урахуванням умов та застережень, які містяться в даному договорі та/або відповідних специфікацій до нього (п.4.2 договору).

Згідно п.4.7 договору право власності на продукцію, риски випадкової загибелі або випадки пошкодження (псування) продукції переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється на 1 рік до 31.10.2015р. включно (п. 8.1 договору).

Сторонами 29.12.2014р., 08.10.2015р. підписано специфікації до договору поставки, в яких узгоджено найменування продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу, її кількість, та вартість, строки поставки.

Згідно специфікації від 29.12.2014р. до договору №52-ЦК-ДЦ від 29.12.2014р., постачанню позивачем відповідачу підлягав корпус спіральний насосу 6Ш8-ІІ у кількості 14 шт. на суму 17100,00 грн., умова поставки - DDP с. Вовчанка.

Згідно з видатковою накладною №08183 від 18.08.2015р. позивачем за специфікацією від 29.12.2014р. до договору №52-ЦК-ДЦ від 29.12.2014р. було поставлено відповідачу за товар на суму 17100,00 грн.

Згідно специфікації від 08.10.2015р. до договору №52-ЦК-ДЦ від 29.12.2014р., постачанню позивачем відповідачу підлягав ремкомплект УВПК-Б1 у кількості 9 шт., ремкомплект трубопровідної арматури УВПК-Б1 у кількості 9 шт., клапан УВПК-Б101.000 у кількості 9 шт. на загальну суму 224640,00 грн.

Згідно з наданими до матеріалів справи видатковими накладними позивачем за специфікацією від 08.10.2015р. до договору №52-ЦК-ДЦ від 29.12.2014р. було поставлено відповідачу: за видатковою накладною №11271 від 27.11.2015р. на суму 74880,00 грн., за видатковою накладною №12241 від 24.12.2015р. на суму 149760,00 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.5.3 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний розрахунок постачальника протягом 90 календарних днів, обчислюваних з дати поставки відповідної продукції, якщо інші строки і порядок оплати не обговорений сторонами в специфікаціях до даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Умовами п.2 специфікацій до договору від 29.12.2014р., 08.10.2015р. встановлено умови оплати: відстрочка 90 календарних днів.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару:

- за видатковою накладною №08183 від 18.08.2015р. в строк до 16.11.2015р.;

- за видатковою накладною №11271 від 27.11.2015р. в строк до 25.02.2016р.;

- за видатковою накладною №12241 від 24.12.2015р. в строк до 23.03.2016р.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.526, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідачем свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості товару в сумі 231740,00 грн. не виконані.

Заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позов від 23.02.2018р., суд не приймає.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 168/70 від 05.06.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Тобто, первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Пунктами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обовязкові реквізити: назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так само, відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Зі змісту видаткових накладних №08183 від 18.08.2015р., №11271 від 27.11.2015р., №12241 від 24.12.2015р. вбачається, що товар був прийнятий представником відповідача, про що свідчить підписи на накладних.

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Твердження відповідача, що на довіреностях наданих позивачем до позовної заяви відсутні підписи довірителя, а тому дані документи не можна вважати довіреностями і як наслідок доказом надання представнику права на отримання ТМЦ, зазначених у видаткових накладних, спростовуються наданими до справи доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреності на отримання матеріальних цінностей №361 від 17.08.2015р., №485 від 27.11.2015р., №518 від 23.12.2015р. (заява позивача про долучення матеріалів №03-095/18 від 15.03.2018р.) містять підпис довірителя керівника підприємства та бухгалтера ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська».

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних допустимих доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов до матеріалів справи не надано.

Як наслідок, за висновками суду, підписанні покупцем видаткові накладні №08183 від 18.08.2015р., №11271 від 27.11.2015р., №12241 від 24.12.2015р. є первинними обліковими документами у розумінні Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які відповідають вимогами зокрема, статті 9 зазваного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 231740,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 17.11.2015р. по 26.02.2018р. в розмірі 13669,09 грн. та інфляційні втрати за період з грудня 2015р. по січень 2018р. в розмірі 65475,81 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог №02-057/18 від 21.02.2018р.).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд визнає його невірним, оскільки позивачем допущено арифметичні помилки при здійснені розрахунку.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат стягненню з відповідача на користь позивача підлягає три проценти річних в сумі 13653,48 грн., інфляційні втрати в сумі 65390,90 грн., а решта вимог щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 15,61 грн. та інфляції в сумі 84,89 грн. є неправомірною.

Посилання відповідача на безпідставне нарахування позивачем трьох процентів річних та інфляції на збільшену суму основного боргу, судом відхиляється, оскільки спростовується розрахунком позивача який міститься в заяві про зменшення позовних вимог №02-057/18 від 21.02.2018р., поданої до суду 27.02.2018р.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 15,61 грн. та інфляції в сумі 84,89 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 310784,38 грн., у тому числі основний борг в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 13653,48 грн. та інфляція в сумі 65390,90 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

14.02.2018р. позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог №02-044/18 від 13.02.2018р., в яких останній збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованості в сумі 341659,77 грн. У звязку з поданням вказаної заяви позивачем платіжним дорученням №56 від 13.02.2018р. було доплачено судовий збір за розгляд збільшених позовних вимог на суму 177,45 грн.

Заяву про збільшення розміру позовних вимог №02-044/18 від 13.02.2018р. судом залишено без розгляду за клопотанням позивача.

Таким чином, у звязку з залишенням без розгляду вищезазначеної заяви судовий збір у сумі 177,45 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Крім того, у звязку зі зменшенням позовних вимог судовий збір у розмірі 284,17 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» загальна сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України становить 461,62 грн. (177,45 грн. + 284,17 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 46, 74, 76, 77, 81, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м.Павлоград до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», с.Вовчанка, Мар`їнський р-н., Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 310884,90 грн., у тому числі основний борг в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 13669,09 грн. та інфляція в сумі 65475,81 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (85621, Донецька обл., Мар'їнський р-н, с.Вовчанка, вул.Нагорна, буд.1А, р/р 5394 у ПАТ «ПУМБ» м. Донецьк, МФО 334851, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» (51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Крилова, буд.25, р/р 26007631 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) основний борг в сумі в сумі 231740,00 грн., три проценти річних в сумі 13653,48 грн. та інфляція в сумі 65390,90 грн., всього заборгованість в сумі 310784,38 грн., судовий збір в сумі 4661,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» (51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Крилова, буд.25, р/р 26007631 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) з державного бюджету України сплачений згідно платіжних доручень №506 від 15.12.2017р., №56 від 13.02.2018р. судовий збір в сумі 461,62 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 29.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 29.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина