КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. Справа№ 910/29503/14-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Андрійко Є.Л., довіреність № 14-199 від 11.12.2017;

від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 про задоволення частково скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича у справі №910/29503/14-г (суддя Спичак О.М.) за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015р. у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Черкасигаз" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 1902430, 32 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/29503/14-г, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р., позов публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, присуджено до стягнення з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" пеню у розмірі 66215 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 210986 грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 1010469 грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 38048 грн. 61 коп.

На виконання вказаного рішення 19.06.2015 видано відповідний наказ.

Відповідач звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтина Петровича, в якій скаржник просив:

- визнати неправомірними постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича, винесені 05.12.2017 в межах виконавчого провадження №48152619, про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження;

- зобов'язання начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович, скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича, винесені 05.12.2017р. в межах виконавчого провадження №48152619.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 у справі №910/29503/14-г скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича задоволено частково; визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича від 05.12.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48152619 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 у справі № 910/29503/14-г; зобов'язано начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович, скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича від 05.12.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48152619 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 у справі № 910/29503/14-г; в іншій частині скарги відмовлено.

Суд першої інстанції встановивши, що наявність відкритого виконавчого провадження не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, тим більше, що останній самостійно виконав відповідний виконавчий документ у виконавчому провадженні, а державним виконавцем дій, спрямованих на його виконання, вчинено не було, задовольнив скаргу в частині визнання неправомірною та зобов'язання скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

В свою чергу, вимоги скаржника про визнання неправомірною постанови від 05.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та зобов'язання органу ДВС її скасувати були залишені місцевим господарським судом без задоволення, з огляду на те, що такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням державним виконавцем функціональних обов'язків з моменту відкриття виконавчого провадження, при цьому, право на стягнення таких витрат не ставиться в залежність від вчинення державним виконавцем виключно дій з примусового виконання рішення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 у справі №910/29503/14-г скасувати в частині відмови у задоволенні вимог за скаргою про визнання неправомірною постанови від 05.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та зобов'язання органу ДВС її скасувати та задовольнити скаргу у вказаній частині.

В обґрунтування даної апеляційної скарги скаржник посилається на незаконність постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження з огляду на невчинення державним виконавцем виконавчих дій.

Також, апелянт зазначає про відсутність у переліку Видів витрат виконавчого провадження витрат за телекомунікаційні послуги та вважає необґрунтованим включення до витрат виконавчого провадження витрат по оформленню матеріалів виконавчого провадження, а також витрат на пересилання документів. Стосовно витрат на пересилання документів апелянт зазначає, що більшість винесених ДВС постанов до нього не надходило, а оскаржувані наразі постанови надійшли в одному конверті.

Крім цього, скаржник зазначає про відсутність підстав для стягнення з боржника 51 грн. плати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві своїм правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належнім чином.

Так, органом ДВС ухвала суду про відкладення розгляду справи була отримана 15.03.2018, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Щодо повідомлення позивача, слід зазначити наступне.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (який отримано судом станом на дату проведення даного судового засідання) об'єктом поштового зв'язку 16.03.2018 адресату вручене поштове відправлення за номером 551.

Отже, станом на дату даного засідання позивачем було отримано ухвалу суду в органі поштового зв'язку.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від позивача та органу державної виконавчої служби до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та органу державної виконавчої служби не визнавалася обов'язковою.

Враховуючи належне повідомлення позивача та органу державної виконавчої служби, а також те, що неявка представників вказаних осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Постановою Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 17.07.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48152619 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 №910/29503/14-г про стягнення з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" пені у розмірі 66215,13 грн., 3% річних у розмірі 210986,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 1010469,87 грн. та судового збору у розмірі 38048,61 грн.

Державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бєлінською Ілоною Віталіївною 07.08.2017 винесено постанову ВП №48152619 про приєднання виконавчого провадження № 48152619 до зведеного виконавчого провадження № 38095514.

Державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бєлінською Ілоною Віталіївною 17.10.2017 винесено постанову ВП №48152619 про виправлення помилки у процесуальному документі, якою внесено виправлення до документа "Постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2015", якою змінено резолютивну частину рішення у постанові про відкриття виконавчого провадження на: "стягнення боргу з "ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у сумі 1325 720,01 грн. на користь ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз".

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 05.12.2017 було виведено виконавче провадження №48152619 із зведеного виконавчого провадження № 38095514.

Крім того, 05.12.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено постанову ВП № 48152619 про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з виконанням виконавчого документа боржником шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 09.10.2015 № 26-6907/1.2-15.

Також, 05.12.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено постанову ВП № 48152619 про стягнення з боржника - публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 132 572,00 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 450,92 грн.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що рішення суду було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою боржника від 09.10.2015 №26-6907/1.2-15, у зв'язку з чим відповідачем до канцелярії органу ДВС подано заяву від 06.06.2016 про закінчення виконавчого провадження.

За твердженням скаржника, оскільки жодних заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 48152619 не вчинялося, правові підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Щодо постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 450,92 грн., то скаржник вважає її неправомірною в силу того, що для включення в постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження такі витрати повинні бути зазначені Міністерством юстиції України, а їх вартість повинна бути визначна у відповідних договорах про закупівлю товарів і послуг, а вказана інформація доведена до відома державного виконавця. При недотриманні вказаних умов включення будь-яких витрат до складу витрат виконавчого провадження є безпідставним.

Крім того, за твердженням скаржника, оскільки жодних заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП№ 48152619 не вчинялося, правові підстави для стягнення витрат на проведення виконавчих дій відсутні.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлення неправомірності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.12.2017 ВП № 48152619, задовольнив скаргу у наведеній частині.

В свою чергу, вимоги скаржника про визнання неправомірною постанови від 05.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та зобов'язання органу ДВС її скасувати були залишені місцевим господарським судом без задоволення, з огляду на те, що такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням державним виконавцем функціональних обов'язків з моменту відкриття виконавчого провадження, при цьому, право на стягнення таких витрат не ставиться в залежність від вчинення державним виконавцем виключно дій з примусового виконання рішення.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як вже вказувалося, постановою Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 17.07.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48152619 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 №910/29503/14-г.

Так, виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 21.04.1999 року №606 - ХІV (далі - Закон №606), який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 року №1404 - VIII (далі - Закон №1404), в свою чергу, Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 року №606 - ХІV втратив свою чинність.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV, так і Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, положення попереднього Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження № 48152619, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виконавцем винесені 05.12.2017, тобто вже в період дії Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, а відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 року №1404 - VIII.

За змістом ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На відміну від попереднього порядку та підстав стягнення виконавчого збору, який містився в Законі № 606 та передбачав автоматичне нарахування виконавчого збору у випадку невиконання судового рішення у строк, наданий державним виконавцем для добровільного виконання, Закон № 1404 передбачає нарахування та стягнення виконавчого збору лише у випадках, коли державним виконавцем були вчинені відповідні дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартість майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Разом з тим, 06.06.2016 боржник звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про закінчення виконавчого провадження № 48152619, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 09.10.2015 № 26-6907/1.2-15 (копія заяви подана скаржником разом зі скаргою).

Яке вже вказувалося, 05.12.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено постанову ВП № 48152619 про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з виконанням виконавчого документа боржником шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 09.10.2015 № 26-6907/1.2-15.

Отже, у контексті обставин даної справи, державним виконавцем не вчинялись будь-які виконавчі дії, спрямовані на примусове стягнення з боржника суми заборгованості, навпаки виконання рішення боржником відбулось шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог хоча й за умов існування відкритого виконавчого провадження з виконання наказу.

З огляду на наведене, враховуючи норми Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII в сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність відкритого виконавчого провадження не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, тим більше, що останній самостійно виконав відповідний виконавчий документ у виконавчому провадженні, а державним виконавцем дій, спрямованих на його виконання, вчинено не було.

Таким чином, вимоги за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання неправомірною постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Костянтина Петровича від 05.12.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48152619 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 у справі № 910/29503/14-г є обґрунтованими.

За приписами ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що судом встановлена неправомірність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 05.12.2017 ВП № 48152619, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зобов'язання начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович, скасувати постанову вказаного старшого державного виконавця від 05.12.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48152619 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 у справі №910/29503/14-г.

Щодо вимог скаржника про визнання неправомірною постанови від 05.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та зобов'язання органу ДВС її скасувати, слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, що діяв на час винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції, чинній станом на час винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 до видів витрат виконавчого провадження, віднесено:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку.

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

- послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

- проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

- послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

- банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

- сплата судового збору.

- послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" послуги за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається зі змісту постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 05.12.2017 державним виконавцем у відповідному документі зазначено види та суми витрат виконавчого провадження, а всього у розмірі 450,92 грн.

Оскільки, постанова державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження винесена у відповідності до законодавчих приписів та містить як перелік, так і суми витрат виконавчого провадження, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про законність вчинених держаним виконавцем дій з винесення вказаної постанови.

Покладенні в основу обґрунтування апеляційної скарги посилання скаржника (апелянта) на незаконність постанови з огляду на невчинення державним виконавцем виконавчих дій не заслуговують на увагу, оскільки право державного виконавця на стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не ставиться законодавцем в залежність від вчинення державним виконавцем виключно дій з примусового виконання рішення, у зв'язку з тим, що такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням державних виконавцем функціональних обов'язків з моменту відкриття виконавчого провадження.

Стосовно доводів апелянта про відсутність у переліку Видів витрат виконавчого провадження витрат за телекомунікаційні послуги, слід зазначити, що вказане жодним чином не свідчить про невикористання державним виконавцем мережі Інтернет при здійсненні своїх функціональних обов'язків.

Також, скаржник вважає необґрунтованим включення до витрат виконавчого провадження витрат по оформленню матеріалів виконавчого провадження, а також витрат на пересилання документів. Стосовно витрат на пересилання документів апелянт зазначає, що більшість винесених ДВС постанов до нього не надходило, а оскаржувані наразі постанови надійшли в одному конверті.

Так, колегією суддів не приймаються заперечення скаржника щодо включення до витрат виконавчого провадження витрат по оформленню матеріалів виконавчого провадження з огляду на те, що державним виконавцем у будь - якому випадку здійснюється оформлення матеріалів виконавчого провадження в не залежності від вчинення виключно дій з примусового виконання рішення.

Скаржником доказів нездійснення такого оформлення матеріалів виконавчого провадження до суду не надано.

Щодо непогодження апелянта із витратами на пересилання документів, слід зазначити, що неотримання скаржником всіх надісланих на його адресу поштових відправлень не свідчить про їх не направлення йому виконавчою службою та відповідно про невикористання всієї кількості конвертів, вказаної в оскаржуваній постанові.

Стосовно посилань скаржника на відсутність підстав для стягнення з боржника 51 грн. плати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження, слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 Наказу Міністерства юстиції України 24.03.2017 № 954/5 "Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження" розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 51 грн. 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Відомості про виконавче провадження №48152619 були внесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження, що підтверджується наявними в цій системі даними.

Отже, відповідно за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, повинна справлятися плата у вказаному вище розмірі.

Враховуючи наведене, вказані вище заперечення апелянта в наведеній частині колегією суддів відхиляються.

Також, колегія суддів повторно звертає увагу апелянта на те, що стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не ставиться законодавцем в залежність від вчинення державним виконавцем виключно дій з примусового виконання рішення, оскільки такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням державних виконавцем функціональних обов'язків з моменту відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 у справі №910/29503/14-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.03.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко