ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відстрочення виконання рішення суду

22.03.2018м. Дніпро№ 904/9669/17

Суддя Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши заяву: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське"

про відстрочення виконання рішення господарського суду від 05.12.2017 року у справі № 904/9669/17

за позовом: Приватного підприємства "ДРАГ", м. Запоріжжя

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське",

с. Іверське, Солонянський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 526 584,24 грн. за договором поставки

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 3 від 29.12.17

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ДРАГ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" про стягнення заборгованості у розмірі 526 584,24 грн. за договором поставки, яка складається з: 513 240,00 грн. основного боргу, 13 344,24 грн. пені. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 7 898,76 грн. та витрати повязані з оплатою послуг адвоката у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 у справі №904/9669/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

18.12.2017 на виконання зазначеного рішення видано наказ.

14.03.2018 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" звернулось до суду із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду від 05.12.2017 року у справі № 904/9669/17 на 8 місяців, а саме до 12.11.2018.

Ухвалою від 14.03.2018 вказану заяву прийнято до розгляду та призначено її розгляд на 22.03.2018.

Заявник у судове засідання 22.03.2018 підтримав заяву та просив її задовольнити.

Стягувач (позивач) у судове засідання не з'явився, 21.03.2018 надав пояснення, в яких проти відстрочки виконання рішення заперечив та зазначив, що із заявою про відстрочку заявник звернувся у березні 2018 року. Належних документальних доказів свого важкого матеріального та фінансового стану (Баланс, Звіт про фінансові результати за 2017 рік та за перший квартал 2018 року, банківські довідки про залишок коштів на рахунках у ПАТ «АБ «Радабанк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк», картки засівання земельних ділянок з зазначенням сільськогосподарських культур та розрахунком прогнозованого отримання врожаю) до заяви заявником не додано. Також заявником не зазначено для яких саме країн діє світова фінансова криза, якими доказами це підтверджується, з якого саме періоду та яким чином така криза може впливати на заявника зважаючи на те, що він не є експертом.

Також стягував зазначає про недоцільність посилання заявника на наявну заборгованість перед іншими кредиторами, оскільки станом на 19.03.2018 згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження стосовно нього відкрите лише за заявами ПП «ДРАГ», інші вказані заявником контрагенти для примусового стягнення заборгованості щодо нього до виконавчої служби не звертались.

Крім того, стягував зазначає, що заявником не зазначено чи існує можливість погасити борг за рахунок іншого майна, яке знаходиться у його власності.

Заявником не надано відповідних доказів дійсно важкого фінансового стану підприємства, тобто не надано доказів, що можуть засвідчити про неможливість виконання боржником ухваленого судового рішення, а також не надано доказів винятковості такого випадку, що може бути підставою для відстрочення судом його виконання.

Також стягував зазначає, що в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду заявником не надані документи, які дають змогу вважати, що з настанням зазначеного строку (12.11.2018) у заявника буде фінансова можливість виконати судове рішення, а надання ним гарантій такого виконання викликає обґрунтовані сумніви, оскільки заявник ухиляється від виконання своїх зобовязань з жовтня 2017 року.

Дослідивши заяву про відстрочення виконання судового рішення суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні на підставі наступного.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Таким чином, обов'язковою умовою надання розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які відповідач повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Заява про відстрочку виконання рішення обґрунтована тим, що на даний час існують несприятливі обставини, що свідчать про неможливість негайного виконання рішення, зокрема, світова економічна криза, яка зумовила важке фінансове становище відповідача, а саме наявність заборгованості перед наступними кредиторами:

- ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі 779 582,71 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017 по справі № 904/8381/17;

- Позивачем у розмірі 1 104 354,86 грн., що підтверджується роздрукованим з Єдиного державного реєстру судових рішень судовими наказами від 02.01.2018 по справі № 904/9672/17, від 22.02.2018 по справі № 904/9996/17, від 18.12.2017 по справі № 904/9669/17, від 02.01.2018 по справі № 904/9665/17 та від 29.12.2017 по справі № 904/9671/17;

- ПАТ «АБ «РАДАБАНК» у розмірі 738 968,13 грн., що підтверджується довідкою від 12.03.2018 № 1546/04-2-2;

- Іншими кредиторами на загальну суму 2 654 235,04 грн., що підтверджується довідкою про фінансове становище СТОВ «Дзержинське» станом на 01.03.2018.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача складає 5 277 140,74 грн.

Також відповідач зазначає, що він є сільськогосподарським підприємством і його господарська діяльність носить сезонний характер, у звязку з чим наявність у нього коштів залежить від настання певного сезону. Так, найближчим часом у відповідача почнеться посівна. У звязку з чим в кінці літа 2018 року після жнив і продажу продукції сільськогосподарської діяльності відповідач зможе повністю погасити свою заборгованість перед позивачем.

Наразі ж відповідач не має жодних коштів, тож виконання рішення в примусовому порядку призведе виключно до банкрутства відповідача, що в кінцевому рахунку унеможливить стягнення в цілому суми заборгованості, яка за наявності відстрочки рішення буде повністю погашена.

Крім того, відповідач зазначає, що він повністю гарантує виконання рішення у разі надання йому відстрочки та запевняє в своїй порядності та чесності, а також відзначає, що відкритий з позивачем до подальшої співпраці.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 статті 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявником (боржником) не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, зокрема, того, що фінансовий стан останнього покращиться, результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області в даній справі і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 331 ГПК України скрутний фінансовий стан відповідача не є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що відстрочення виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

Керуючись статтями 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" про відстрочення виконання рішення господарського суду від 05.12.2017 року у справі № 904/9669/17 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 22.03.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_2