ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1506/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М.,

суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області

представник позивача - ОСОБА_1 дов. від 03.01.2018 № 31-10-0.1-4/62-18

відповідач - Володарська державна адміністрація

представник відповідача - не з'явився

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 дог. про над прав. допомоги від 23.10.2017 № 2

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2017 (суддя Горбасенко П. В.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 (головуючий суддя - Куксов В. В., судді Гончаров С. А., Тищенко О. В.)

у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Київській області

до Володарської державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про визнання недійсними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта,

Короткий зміст позовних вимог

1. 18.05.2017 Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Позивач) звернулось з позовом до Володарської районної державної адміністрації Київської області (далі - Відповідач) про визнання недійсним та скасування розпорядження Відповідача від 22.10.2009 № 566 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку в межах Рудосільської сільської ради за межами села Руде Село" (далі - Розпорядження-1); визнання недійсним та скасування розпорядження Відповідача від 14.05.2010 № 218 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачу земельної ділянки площею 12,5725 га у власність гр. ОСОБА_2 для обслуговування господарських будівель та споруд в межах Рудосільської сільської ради, за межами села Руде Село" (далі - Розпорядження-2); визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Позовна заява мотивована тим, що Розпорядження видані Відповідачем з перевищенням власних повноважень, оскільки останній надав дозвіл на розробку документації із землеустрою та в подальшому затвердив розроблену документацію із землеустрою і передав у власність земельні ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд, що не передбачено статтею 17, частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Крім того, згідно з документами земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_2 (далі - Третя особа) передбачено виготовити правовстановлюючі документи, знаходиться в межах земель, на які Колективному сільськогосподарському підприємству "Колос" видано державний акт на право колективної власності серії НОМЕР_2 від 13.03.1996, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 30, а землю передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва. Відомості про припинення права колективної власності на земельні ділянки КСП "Колос" в порядку і на підставах, встановлених ЗК України, відсутні. Третя особа набула право власності на земельну ділянку всупереч положенням частини 3 статті 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 140 та частини 1 статті 81 ЗК України. Земельна ділянка з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва, що перебувала у колективній власності, передається Третій особі для обслуговування господарських будівель і споруд, тобто із зміною її цільового призначення за умов відсутності інформації про встановлення та незмінність її меж. Всупереч вимогам статті 198 ЗК України межі земельної ділянки не погоджено з суміжним землевласником (землекористувачем) - гр. ОСОБА_4 Статтею 56 Закону України "Про землеустрій", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що при передачі земельних ділянок у власність чи користування та зміні цільового призначення земельних ділянок за проектами землеустрою щодо їх відведення технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не розробляється.

Короткий зміст рішень судів І та апеляційної інстанцій

2. 07.07.2017 Господарський суд Київської області прийняв рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017, яким позов задовольнив повністю; визнав недійсним та скасував Розпорядження-1; визнав недійсним та скасував Розпорядження-2; визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Прийняті у справі судові рішення мотивовані тим, що спірні Розпорядження видані Відповідачем з перевищенням власних повноважень, оскільки останній надав дозвіл на розробку документації із землеустрою і передав фізичній особі у власність земельні ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд, що не передбачено статтями 17, частиною 3 статті 122 ЗК України, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)". Внаслідок прийнятих спірних Розпоряджень порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм надання та одержання у власність земельної ділянки, а саме дотриманням законодавчих засад надання земельних ділянок забезпечується рівність прав громадян та юридичних осіб. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. 30.10.2017 Третя особа (Скаржник) подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2017, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

4. 01.03.2018 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2017 без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5. Апеляційним господарським судом порушено вимоги статей 17, 19, 22, 122 ЗК України, оскільки використання земельної ділянки "для обслуговування господарських будівель та дворів" належить до категорії земель сільськогосподарського призначення для розміщення відповідної інфраструктури, що свідчить про те, що Відповідач діяв у межах своїх повноважень.

6. Суд порушив статтю 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, оскільки не враховано, що Третя особа отримала право власності на спірну земельну ділянку в порядку, передбаченому статтею 120 ЗК України, а факт придбання нерухомого майна є окремою підставою для припинення прав на земельну ділянку у попереднього власника та набуття таких прав новим власником майна.

7. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2225цс15 за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Суд не врахував приписи статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, в результаті чого Третю особу протиправно позбавлено його права власності на земельну ділянку, набутого останнім в силу статті 120 ЗК України.

8. Судом порушено Перший протокол до Європейської конвенції про захист прав людини, її основоположних свобод, оскільки Третя особа вчинила всі правомірні дії для набуття земельної ділянки у власність.

9. Судом порушено приписи статті 104 ГПК України, оскільки розгляд справи судом першої інстанції відбувся без участі Третьої особи, оскільки останню не повідомляли про розгляд справи, надсилаючи всі процесуальні документи на неналежну адресу.

10. Надання земельної ділянки Третій особі, яка є фізичною особою, у власність на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, відбулось за погодженням відділу Держкомзему у Володарському районі, як територіального органа Держкомзему, отже з 2010 року, тобто з моменту надання земельної ділянки у власність Третьої особи, держава в особі її органу, уповноваженого на здійснення її функцій могла довідатись про порушення норм законодавства, як наслідок, про порушення свого права власності на відповідну земельну ділянку.

11. Згідно з правовою позицією, відображеною у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-1852цс16, при визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність держави в особі відповідно уповноважених органів про порушення її прав, а і об'єктивна можливість зазначених органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин, знати про обставини порушення прав держави щодо володіння та розпорядження майном, тому сама реорганізація таких органів (їх перетворення) не впливає на перебіг строків позовної давності, який починається від дня, коли уповноважений на здійснення функцій держави орган, правонаступником якого у даній справі є Позивач, міг довідатися про порушення відповідних прав держави.

12. Суд порушив приписи статей 254, 255, 267 ЦК України, оскільки Відповідач звернувся до суду з позовною заявою після спливу встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

13. Розпорядження, прийняті Відповідачем з порушенням повноважень, оскільки останній надав дозвіл на розробку документації із землеустрою та в подальшому затвердив розроблену документацію із землеустрою і передав у власність земельні ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд, що не передбачено статтею 17, частиною 3 статті 122 ЗК України, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

14. Перехід права власності на нерухоме майно до нового власника є підставою для припинення права власності (користування) земельною ділянкою попереднім власником і до нового власника переходить право власності (користування) земельною ділянкою під будівлею або спорудою, однак право власності (користування) земельною ділянкою попереднього власника слід припинити та набути (переоформити) власником будівлі або споруди у встановленому законом порядку, що передбачає необхідність прийняття уповноваженими органами рішень про припинення/надання у власність, користування земельної ділянки.

15. Позивач не є і не може бути правонаступником органу, уповноваженого на виконання функцій держави, який був наділений контрольними функціями у сфері земельного законодавства, та до 04.06.2015 у Позивача була відсутня об'єктивна можливість знати про обставини порушення прав держави щодо володіння та розпорядження належними українському народу землями.

Позиція Верховного Суду

16. Відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення. Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 111-10 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову про права і обов'язки осіб, які не були залучені до участі в справі.

17. Розглядаючи справу по суті, враховуючи, що предметом спору є, зокрема, заявлена Позивачем до Відповідача вимога про визнання недійсним отриманого Третьою особою державного акта на право власності на земельну ділянку, місцевий та апеляційний господарські суди не врахували та не надали оцінки тій обставині, що оспорюваний державний акт на право власності видано фізичній особі, яку залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас вимагаючи визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку, Позивач оспорює набуття права власності на земельну ділянку цією особою (з огляду на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 09.02.2016 у справі № 0870/562/12). Не встановивши та не залучивши належного відповідача, до якого повинна бути звернена така позовна вимога, місцевий господарський суд таким чином розглянув справу з порушенням вимог пункту 1 частини 1 статті 65 ГПК України, що призвело до прийняття незаконного рішення.

18. Суд звертає увагу також на те, що відповідно до статей 1, 2 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Таким чином, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом, при цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб'єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права. Разом з цим, вирішуючи спір, суд має перевірити наявність у особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з'ясувати у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

19. Враховуючи викладене, прийняті у справі рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Судові витрати

20. У зв'язку з тим, що розгляд справи не завершено, оскільки справа підлягає направленню на новий розгляд, Суд не здійснює розподіл судових витрат за розгляд касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 911/1506/17 скасувати.

3. Справу передати до Господарського суду Київської області на новий розгляд повністю.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак