ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6496/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного банку України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017

у справі № 910/6496/17

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Національний банк України звернувся до господарського суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет застави - цінні папери (Державні облігації України, ISIN UA кількістю 110 000 шт., датою погашення 07.02.2018), які передано у заставу позивачу у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитними договорами.

У серпні 2017 року від ПАТ "Дельта Банк" надійшла заява про призначення у справі судово-економічної експертизи з метою визначення вартості предмету застави - цінних паперів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2017 у справі № 910/6496/17 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 (суддя Шкурдова Л.М.) зупинено провадження у даній справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) у зв'язку з призначенням ухвалою суду від цієї ж дати судової економічної експертизи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №910/6496/17 (судді: Власов Ю.Л. - головуючий, Буравльов С.І., Андрієнко В.В.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 про зупинення провадження у справі № 910/6496/17 залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями Національний банк України звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 про зупинення провадження у справі, постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/6496/17 та відмовити відповідачу у задоволенні заяви (клопотання) про призначення судової економічної експертизи, справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень позивач зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. При цьому, Національний банк України у касаційній скарзі послався на те, що:

- статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на судовий захист, а згідно п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення;

- ст. 41 ГПК України, якою врегульовано питання призначення і проведення судової експертизи, не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи;

- відсутність законодавчого закріплення можливості оскарження ухвали про призначення судової експертизи не є перешкодою для її перегляду в апеляційному та касаційному порядку при оскарженні позивачем ухвали суду про зупинення провадження у справі;

- метою подачі відповідачем заяви про призначення судової експертизи було зупинення провадження у даній справі та штучне затягування судового процесу, що безпосередньо впливає на права позивача як заставодержателя цінних паперів за договором застави та на дію самого договору застави;

- затягування судового процесу призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку;

- в ухвалі про призначення судової експертизи господарським судом не наведено обґрунтувань необхідності призначення судової експертизи;

- необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі;

- зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, отже ухвала про призначення судової експертизи та про зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною, є одноактною процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта.

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечує проти касаційної скарги позивача та просить оскаржувані ухвалу та постанову залишити без змін. Обґрунтовуючи свою позицію, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на те, що оскільки у справі призначена судова експертиза для роз'яснення питань, які виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, наявні підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України (в редакції, чинні до 15.12.2017), для зупинення провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 41 ГПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України (в зазначеній редакції, чинній до 15.12.2017) господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 79 ГПК України ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Враховуючи те, що у справі було призначено судову економічну експертизу для роз`яснення питань, що виникли при вирішенні даного господарського спору і потребують спеціальних знань, то місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, в межах своїх повноважень, згідно ст. 79 ГПК України зупинив провадження у справі.

Щодо аргументів позивача в касаційній скарзі про те, що ухвала місцевого суду про призначення експертизи підлягає оскарженню у зв'язку з відсутністю прямої заборони на її оскарження та про визначене Конституцією України право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа Steel and others v. The United Kingdom).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванні таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Статтею 106 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено, що ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності призначення у справі № 910/6496/17 судової економічної експертизи для правильного вирішення спору.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає випадки обмеження права, зокрема, на касаційне оскарження і це стосується не лише суб'єкта, а й об'єкта оскарження.

При чому, процесуальні обмеження, як правило, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

При цьому, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду є, зокрема, встановлені ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) випадки оскарження в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду.

Відтак, ухвала суду в частині призначення експертизи не може бути предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях.

Виходячи з аналізу наведених вище норм та встановлених судами фактичних обставин справи щодо необхідності призначення у даній справі судової економічної експертизи і враховуючи те, що приписами ст.79 ГПК України передбачено можливість зупинення провадження у справі у разі призначення господарським судом судової експертизи, Касаційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі.

Оскільки в силу вимог процесуального закону ухвала про призначення судової експертизи оскарженню не підлягає, а в даному випадку позивачем у справі оскаржується окремий процесуальний документ - ухвала про зупинення провадження у справі, то колегія суддів не розглядає доводи заявника касаційної скарги щодо необґрунтованості призначення місцевим судом судової експертизи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень про зупинення провадження у справі та ухвалення рішення про відмову у задоволенні заяви (клопотання) про призначення судової економічної експертизи.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві касаційну скаргу, оскільки вони ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та відповідних нормах чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та ухвала Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 про зупинення провадження у справі № 910/6496/17 ухвалені судами у відповідності до фактичних обставин справи та вимог закону і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи вирішується судом після вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин справи, положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України та з урахуванням того, що ст.106 ГПК України не містить прямої заборони стосовно апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в частині призначення судової експертизи, у разі необґрунтованого призначення судової експертизи у справі і як наслідок неправомірного зупинення провадження у справі, що призводить до затягування судового процесу та позбавляє учасників справи можливості оперативно захистити свої порушені або оспорювані права та інтереси, сторони не позбавлені можливості на оскарження такого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315,317,129 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 у справі № 910/6496/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.