ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1668/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання Жураховської Т.О.

розглянув касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області

на постанову Київського апеляційного господарського суду (головуючий - С.А. Гончаров, судді: І.М. Скрипка, О.М. Коротун) від 25.10.2017

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Київській області

до Володарської районної державної адміністрації Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Єдність"

про визнання недійсним та скасування розпоряджень

Учасники справи:

представник позивача - Шкарбан А.П.,

представник відповідача - не з'явився,

представник третьої особи -Варес М.Д., адвокат.

Короткий зміст позовних вимог

1. 31.05.2017 Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Позивач) подало позовну заяву про визнання недійсними та скасування розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області (далі - Відповідач) № 501 від 20.08.2010 "Про надання СТОВ "Єдність" дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в межах Лобачівської сільської ради", розпорядження Відповідача від 19.06.2012 № 203 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку СТОВ "Єдність" на території Лобачівської сільської ради", а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 490780.

2. Позовна заява мотивована тим, що за результатами проведеної щодо Відповідача перевірки дотримання ним вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками встановлено, що оспорювані розпорядження видані з перевищенням повноважень та з порушенням законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а згідно із документами, що містяться у відповідній технічній документації, земельна ділянка площею 5,4941 га для обслуговування господарських будівель і споруд, щодо якої Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Єдність" (далі - Третя особа) наданий дозвіл виготовити правовстановлюючі документи, знаходяться в межах земель, на якій спілці селян "Пролісок" було видано державний акт на право колективної власності серії КВ від 13.03.1996, землю передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва, а тому Третя особа набула право власності на вказану земельну ділянку з незаконним проведенням зміни її цільового призначення. Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 10.06.2011, що міститься в технічній документації, не підписаний представником відділу Держкомзему у Володарському районі. Звертаючись із позовом у даній справі, Позивач відповідно до норм законодавства є органом виконавчої влади -державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. 01.08.2017 Господарський суд Київської області вирішив позовні вимоги задовольнити повністю: визнати недійсними та скасувати розпорядження Відповідача № 501 від 20.08.2010 "Про надання СТОВ "Єдність" дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують паво власності на земельну ділянку в межах Лобачівської сільської ради", розпорядження Відповідача від 19.06.2012 № 203 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку СТОВ "Єдність" на території Лобачівської сільської ради", а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 490780.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорювані розпорядження видані Відповідачем з перевищенням повноважень, наданих чинним законодавством, а законодавством передбачені лише конкретні випадки, у яких здійснюється передача земельної ділянки у власність громадянам, до яких передача у власність земельних ділянок для обслуговування господарських будівель та споруд не належить. Суд встановив, що земельна ділянка, якої стосуються оскаржувані розпорядження, знаходиться в межах земель, на які спілці селян "Пролісок" було видано державний акт на право колективної власності.

При цьому суд визнав правомірним звернення Позивача із вимогами у даній справі. Стосовно оспорюваного акта на право власності на земельну ділянку суд вказав на те, що Третя особа набула право власності на земельну ділянку, визначену у вказаному акті, всупереч норм законодавства, а докази припинення права колективної власності спілки селян "Пролісок" у порядку та на підставах, передбачених законодавством, відсутні. За цих обставин та враховуючи, що вимоги про скасування оспорюваного акта є похідними від вимог про визнання недійсними та скасування оспорюваних розпоряджень, такі вимоги підлягають задоволенню. Вимоги Відповідача та Третьої особи про застосування строку позовної давності відхилені через те, що Позивач був наділений контролюючими повноваженнями згідно із положенням про Головне управління Держгеокадарстру в Київській області, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. 25.10.2017 Київський апеляційний господарський суд вирішив рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2017 скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити. В рішенні апеляційний суд погодився з обґрунтованістю матеріальних та правових підстав для висновків щодо незаконності оспорюваних розпоряджень та акта на право власності та встановив, що права та охоронювані інтереси Позивача порушені. Поряд з цим, суд дійшов висновку про сплив строку позовної давності при зверненні із позовними вимогами у даній справі, про що подано відповідну заяву, з огляду на наступне. З 19.06.2012 - з моменту надання земельної ділянки у власність Третій особі на підставі оспорюваного державного акта, держава в особі органу, уповноваженого на здійснення її функцій, обізнана про порушення норм законодавства, і, як наслідок, про порушення свого права власності на відповідну земельну ділянку, а реорганізація відповідних державних органів не впливає на перебіг строків позовної давності. При цьому суд послався на те, що саме відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області брав участь у розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Третій особі, про що свідчить лист № 66 від 13.06.2012 Голови Володарської районної державної адміністрації, а передача повноважень щодо розпорядження окремими категоріями земель від одного державного органу до іншого не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. 08.11.2017 Позивач подав касаційну скаргу. У касаційній скарзі просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017, а рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2017 залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Державне агентство земельних ресурсів України станом на 13.06.2012 було наділене повноваженнями на внесення у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної і комунальної власності, а не контрольними функціями у сфері земельних відносин, тому Відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області лише пропонував затвердити технічну документацію, а не надавав і не міг надавати правову оцінку законності передачі земельної ділянки у власність Третій особі. Через наведені обставини та враховуючи реорганізацію відповідних державних органів, Позивач не є і не може бути правонаступником органу, уповноваженого на виконання функцій держави, який був наділений контрольними функціями у сфері земельного законодавства, та до 04.06.2015 (дати внесення запису про реєстрацію) у Позивача була відсутня об'єктивна можливість знати про обставини порушення прав держави щодо володіння та розпорядження землями, належними українському народу.

Позиція Третьої особи, викладена у відзиві на касаційну скаргу

7. Висновки апеляційного суду про відмову у задоволені позову через сплив строку позовної давності для звернення із відповідними вимогами у даній справі є обґрунтованими з підстав, що є ідентичними правовій позиції, викладеній апеляційним судом в оскаржуваній постанові. При цьому Третя особа послалась на правову позицію Верховного Суду стосовно порядку обчислення строків позовної давності у разі реорганізації державного органу.

Позиція Верховного Суду

Щодо підстав для захисту порушеного права на землю

8. В ході розгляду справи суди обох інстанцій встановили, що оспорюваним розпорядженням № 501 Відповідач надав дозвіл Третій особі на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, оспорюваним розпорядженням № 203 Відповідач затвердив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на цю ж земельну ділянку, та передав таку земельну ділянку у власність Третій особі, а на виконання вказаних розпоряджень Третій особі виданий оспорюваний акт на право власності на земельну ділянку. Отже Позивач оспорює акти, що стосуються розпорядження земельною ділянкою шляхом передачі у власність приватній особі - Третій особі. Суди зазначили, що оспорювані Позивачем розпорядження Відповідача прийняті, акт на право власності виданий з порушенням норм законодавства, на підставі чого дійшли висновку про наявність порушеного права Позивача у спірних правовідносинах.

Однак, судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права в частині визначення порушеного права Позивача та права останнього на звернення із вимогами у даній справі.

Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Виходячи з наведених норм статей 16, 393 ЦК України та статті 152 Земельного кодексу України право на оспорювання та оскарження акту органа державної влади, органа місцевого самоврядування що, стосується розпорядження або користування земельною ділянкою належить власнику, землекористувачу такої земельної ділянки або особі, яка доведе, що відповідно до законодавства звертається в інтересах цих осіб за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Судами в оскаржуваних судових рішеннях не було встановлено обставин звернення власника, землекористувача або права Позивача, як уповноваженої особи, що звернулась в інтересах власника або землекористувача земельної ділянки, із вимогами про визнання недійсними оспорюваних розпоряджень та акта на право власності. Також судами не було встановлено обставин наділення Позивача відповідними повноваженнями на підставі норм законодавства.

При цьому Суд виходить також із встановлених судами обставин, що земельна ділянка, якої стосуються оскаржувані розпорядження та на яку Третій особі видано державний акт на право власності, знаходиться в межах земель, на які спілці селян "Пролісок" було видано державний акт на право колективної власності.

На підставі викладеного відхиляються аргументи скаржника (пункт 6) про порушення спірними розпорядженнями та актом прав держави в особі Позивача щодо володіння та розпорядження землями, належними українському народу.

Щодо меж державного контролю за використанням та охороною земель

9. Позивач обґрунтував право на звернення із вимогами про визнання недійсним оспорюваних розпоряджень та акта результатами проведеної стосовно Відповідача перевірки дотримання ним вимог земельного законодавства, а також послався на повноваження та контрольні функції, визначені нормами статей 5, 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Норми статті 9 цього Закону стосуються організації і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель та проведення моніторингу ґрунтів та визначають шляхи, згідно з якими здійснюється вказаний контроль.

Між тим, норми вказаних статей не наділяють центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, повноваженнями звертатися до суду з позовами для захисту права власності на землю третіх осіб, у цьому випадку права колективної власності спілки селян.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у Позивача права на звернення із позовними вимогами про визнання недійсними оспорюваних розпоряджень та акта на право власності на земельну ділянку за результатами проведення відповідної перевірки дотримання вимог земельного законодавства Відповідачем. За вказаних підстав відхиляються відповідні аргументи скаржника (пункт 6).

10. Висновок судів про незаконність оспорюваних розпоряджень Відповідача та оспорюваного акта зроблено судами попередніх інстанцій без урахування того, що ними не порушено права Позивача. Поряд з цим підставою для відмови апеляційним судом у задоволенні позовних вимог став сплив строку позовної давності для звернення Позивача із вимогами у цій справі.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Така правова позиція визначена Верховним Судом України, зокрема в постановах Від 09.11.2016 № 6-1457цс16, від 09.11.2016 № 6-2170цс16.

Таким чином, враховуючи висновки Суду в цій постанові (пункти 8, 9), у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог саме з цієї підстави.

11. У зв'язку із викладеним, а також враховуючи, що помилковий висновок апеляційного суду про відмову у позові через сплив строку позовної давності не призвів до ухвалення неправильного рішення у справі, (з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України) постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін з підстав, наведених в цій постанові. Вимоги в касаційній скарзі є безпідставними, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

12. У зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 129, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 у справі № 911/1668/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак