ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018р. Справа №914/2546/17

За позовною заявою: Державного підприємства "Боринське лісове господарство", смт. Бориня, Турківський район, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кепич Володимира Тарасовича, м.Львів

про стягнення заборгованості 54 454,85 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників сторін:

Від позивача: Симканич В.В. - адвокат (свідоцтво №1875/10 від 22.02.2001р.)

Від відповідача: не з'явився

Права і обов'язки роз'яснено. Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Розглядається справа за позовом Державного підприємства "Боринське лісове господарство", до відповідача Фізичної особи-підприємця Кепич Володимира Тарасовича, про стягнення заборгованості 54454,85 грн.

Ухвалою суду від 08.12.2017р. порушено провадження у справі №914/2546/17 та призначено до розгляду на 23.01.2017р.

З 15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, відповідно до пункту 2 частини 1 та частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Відтак, розгляд даної справи буде проводитися за правилами загального позовного провадження.

Додатково, суд зазначає, що дане судове засідання є підготовчим і проводиться відповідно до вимог ст.ст.177-185 ГПК України.

23.01.2018р. за вх.№2251/18 від позивача через канцелярію суду поступило клопотання про відкладення розгляд справи та позивач просить суд продовжити строк подання документів витребуваних судом, у зв'язку зі складним фінансовим станом на підприємстві впродовж січня 2018 року, зокрема працівники адміністративної ланки підприємства, які відповідальні за ведення бухгалтерського обліку та діловодства, перебували у вимушених відпустках до 22.01.2018р., що не дало змоги вчасно підготувати необхідні документи.

Сторони явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили, вимог ухвали суду не виконали.

На адресу суду 15.01.2018р. повернувся поштовий конверт з ухвалою суду про порушення провадження у справі від 08.12.2017р. скерована відповідачу, з відміткою поштового відділення про повернення за закінченням встановленого терміну зберігання.

Як встановлено судом, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2018р, юридична адреса відповідача Фізичної особи-підприємця Кепича Володимира Тарасовича збігається із зазначеною у позовній заяві, на яку було скеровано поштову кореспонденцію з ухвалою суду.

Ухвалою суду від 23.01.2018р. підготовче судове засідання відкладено на 06.02.2018р.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання 06.02.2018р. не забезпечили. Відповідач вимог ухвал суду не виконав, відзиву на позовну заяву не подав, причин неявки в судове засідання не повідомив.

Ухвалою суду від 06.02.2018р. підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду по суті на 27.02.2018р.

27.02.2018р. від позивача через канцелярію суду поступило клопотання про відкладення розгляду справи №91/2546/17, у зв'язку із участю представника позивача в інших справах в господарському суду Чернігівської області.

Сторони явки повноважних представників в судове засідання 27.02.2018р. не забезпечили.

Ухвалою від 27.02.2018р. розгляд справи по суті відкладено на 13.03.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2018р. підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. Крім того, усно просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, а письмову заяву із визначенням розміру вказаних витрат повідомив, що подасть до суду після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Відповідач в судове засідання 13.03.2018р. повторно явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача зазначено: АДРЕСА_1. На таку ж адресу скеровувались судом ухвали у даній справі. Поштові конверти з ухвалами від 08.12.2017р., 23.01.2018р. повернуті поштовим відділенням із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За змістом статті 64 ГПК (в редакції чинній станом на 15.12.2017р.), зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (п. 3.9.1 Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

20 січня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено біржову угоду № 1-А/01-17 купівлі-продажу лісоматеріалів, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язався продати, а відповідач зобов'язався оплатити та прийняти наступний товар.

У п. 5.1 договору сторони узгодили, що вартість товару складає 70 348,00 грн., а згідно п.5.4. угоди кошти у сумі 66 850,60 грн. відповідач оплачує за фактично наявний на базисі поставки товар протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від позивача.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу 28.02.2017р. товар згідно товарно-транспортних накладних серії ЛВА №073845 на суму 26153,26 грн. та серії ЛВА №073850 на суму 25844,61 грн., копія яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Як зазначено в позовній заяві, за відвантажений товар позивач отримав 30 січня 2017 року від Біржі суму коштів (згідно п. 5.3. Угоди) в розмірі 3497,40 грн., також в рахунок оплати за товар позивач зарахував 16 вересня 2016 року суму отриманих від Відповідача коштів 2 800,00 гривень.

За твердження позивача, він виконав взяті зобов'язання щодо поставки товару відповідачу. Натомість, відповідач не розрахувався за поставлену продукцію повністю, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 45 700,47 грн. Вказаний розмір заборгованості також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний сторонами та скріплений печатками (копія долучена до матеріалів справи).

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов'язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару, ДП "Боринське лісове господарство" звернулося до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 45 700,47 грн. основного боргу.

Крім того, позивач згідно умов п. 6.3 угоди нарахував 3517,40грн. 5% штрафу, а також в порядку ст. 625 ЦК України нарахував 4219,77грн. інфляційних втрат та 1018,00грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали біржову угоду № 1-А/01-17 купівлі-продажу лісоматеріалів від 20.01.2017р., у зв'язку із чим набули взаємних прав і обов'язків.

За договором купівлі-продажу, відповідно до вимог п. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2.3 угоди позивач зобов'язався передати відповідачу товар, а відповідач, відповідно до п. 4.3.3, проводити оплату за отриманий товар.

Позивач свої зобов'язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями накладних, долучених до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом). Відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі в сумі 45 700,47 грн.

Підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач про дійсність поставки та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 45 700,47 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3517,40грн. 5% штрафу суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Відповідно до умов п. 6.3 угоди сторони узгодили, що за прострочення оплати за Товар на умовах за даною Угодою, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5% від суми даної Угоди.

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видом штрафної санкції.

Оскільки, п. п. 6.3 угоди сторонами узгоджено умову про забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (штрафу), суд прийшов до висновку задоволити вимогу позивача про стягнення з відповідача 3517,40грн. 5% штрафу.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 1018,00грн. 3% річних.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 4219,77грн. інфляційних втрат, перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми інфляційних втрат, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 4219,77грн. інфляційних втрат слід задоволити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись статтями 73,74,76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кепич Володимира Тарасовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Боринське лісове господарство" (82547, Львівська область, смт. Бориня, ідентифікаційний код 20762097) 45700,47грн. основного боргу, 3517,40грн. штрафу, 4219,77грн. інфляційних втрат, 1018,00грн. 3% річних та 1600,00грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 21.03.2018р.

Суддя Ділай У.І.