ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року Справа № 917/1801/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар", 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств", 38762, Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 18,

про стягнення 183 600,00 грн.

Суддя Білоусов С.М.

Секретар судового засідання Кльопова І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 183 600,00 грн. заборгованості за договором про надання телекомунікаційних послуг № ХА-103/14 від 13.05.2014 р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 15.03.2018 р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, суд встановив:

13 травня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Київстар" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "Комбінат виробничих підприємств" (відповідач) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № ХА-103/14 та замовлення № 1 до цього договору від 19.05.2014 року.

Як вбачається з наявної інформації про юридичну особу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" є правонаступником Приватного акціонерного товариства "Комбінат виробничих підприємств".

Згідно п. 1 договору оператор (позивач) зобов'язується надавати абоненту (відповідачу) телекомунікаційні послуги, що вказані у замовленнях, а абонент зобов'язується їх оплачувати у порядку, передбаченому договором та Умовами.

Перелік, обсяг Послуг, технічні та організаційні умови їх надання зазначаються у Замовленні.

Згідно Замовлення № 1 до договору відповідач замовив послугу - доступ до мережі Інтернет, статистичні IP-адреси у кількості - 8 шт., місце надання послуг: Полтавська область, с Розсошенці, вул. Фрунзе, буд.1 к. С 49.54564 В 34.51137 Н 147.

Замовленням № 1 до договору передбачена абонентська плата за надання доступу до мережі інтернет, розмір якої складає 10 800,00грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 4 договору оплата наданих послуг здійснюється на умовах наступної оплати до 20 числа місяця наступного за розрахунковим періодом. Розрахунковий період за договором є місяць.

Згідно п. 3 договору у разі якщо відповідне замовлення передбачає необхідність виконання оператором інсталяційних робіт, абонент зобов'язаний прийняти виконані інсталяційні роботи та оплатити їх у порядку, визначеному таким замовленням. Після закінчення виконання інсталяційних робіт оператор зобов'язаний надати абоненту документ, що фіксує прийняття виконаних робіт абонентом, а абонент протягом 3 робочих днів з дати передання йому зазначеного документу або мотивованої відмови від його підписання.

Як вбачається з матеріалів справи 10.12.2014 року сторонами було підписано наряд № 201660.9.2.3. та акт приймання-передачі обладнання від 12.12.2014 року про виконання робіт по підключенню, обслуговуванню та встановленню обладнання в мережі Київстар.

Згідно п. 4.4. замовлення № 1 договору споживання та оплата послуг має здійснюватися абонентом на суму не менше 324000,00 грн. (без ПДВ) протягом 36 місяців з моменту підписання акту приймання - передачі інсталяційних робіт . У разі дострокового припинення споживання послуг, розмір виплати, яку зобов'язаний сплатити Абонент внаслідок порушення останнім умов надання знижки, не може перевищувати суму абонентських плат за той період, який залишиться до закінчення строку виконання умов надання знижки.

З вищевикладеного строк, який абонент повинен був бути споживачем телекомунікаційних послуг оператора згідно п. 4.4. замовлення № 1 складає - 36 місяців, а, отже, з 12 грудня 2014 року по 12 грудня 2017 року.

З листа вих. № 1/1355 від 01.06.2016 року, який наявний у матеріалах справи, вбачається, що відповідач повідомив про розірвання договору № ХА-103/14 від 13.05.2014 року.

Як вказує позивач у позовній заяві, останній платіж відповідачем було здійснено у травні 2016 року.

Отже, абонент споживав та сплачував послуги у продовж 19 місяців (до червня 2016 року).

У звязку з цим позивач вважає, що відповідач не виконав умови договору у частині перебування у мережі позивача ще у продовж 17 місяців, а, отже, в нього наявна заборгованість, яка складає 183600,00 грн. (17 місяців * 10 800,00 грн.).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5 частини першої статті 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджується Кабінетом Міністрів України, зокрема, виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними послуги.

31.05.2017 року позивач на адресу відповідача направив претензію № 13134/03, яка була вручена останньому 15.06.2017 року, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак відповідь на неї не було отримано.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки посилання позивача на п. 4.4. замовлення, а саме: "Умови застосування знижки: споживання та оплата послуг на суму не менше 324 000 грн. (без ПДВ) протягом 36 місяців з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних інсталяційних робіт за замовленням № 1 від 19.05.2014 р. У разі достроково припинення споживання Послуг, розмір виплати, яку зобов'язаний сплатити Оператору Абонент внаслідок порушення останнім умов надання знижки, не може перевищувати суму абонентних плат за той період, який залишиться до закінчення строку виконання умов надання знижки., є хибним, так як, пунктом 4.1 того ж замовлення, знижка за користування телекомунікаційними послугами не передбачена та не надавалась і дане положення регулює виключно умови надання знижки. Крім того, умовами договору, жодних санкцій за дострокове розірвання договору однією із сторін не передбачено.

Суд відхиляє заперечення відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству - ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України.

В частині 1 статті 628 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач також обґрунтовує свої заперечення щодо заборгованості тим, що договір розірваний, а, отже, заборгованість відсутня.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються, зокрема, статтею 907 Цивільного кодексу України, згідно якої договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до п. 7 договору кожна із сторін має право розірвати договір або окреме замовлення, письмово попередивши про це іншу сторону за 30 днів до моменту розірвання.

Відповідач повідомив листом вих. № 1/1355 від 01.06.2016 року про розірвання договору № ХА-103/14 від 13.05.2014 року.

Однак, факт укладення договору № ХА-103/14 від 13.05.2014 р. і Замовлення № 1 від 19.05.2014 р. до договору та споживання послуг позивача протягом 19 місяців відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідач підписуючи договір та Замовлення № 1 до договору фактично погодився з передбаченими ними умовами, і на момент його укладення не скористався наданим йому законом правом за наявності заперечень щодо окремих умов договору скласти протокол розбіжностей, згідно ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України.

В п. 4.4. Замовлення № 1 від 19.05.2014 р. до договору визначено, що споживання та оплата послуг має здійснюватися абонентом на суму не менше 324 000,00 грн. (без ПДВ) протягом 36 місяців з моменту підписання акту приймання передачі інсталяційних робіт. У разі дострокового припинення споживання послуг, розмір виплати, яку зобов'язаний сплатити Абонент внаслідок порушення останнім умов надання знижки, не може перевищувати суму абонентських плат за той період, який залишиться до закінчення строку виконання умов надання знижки.

З умов вищевказаного пункту замовлення вбачається, що абонент зобов'язаний оплатити за споживання послуг суму не менше 324 000 грн. (без ПДВ) за 36 місяців, а оплатив лише за 19 місяців на суму 204 967,00 грн. (з ПДВ), тому неоплаченими залишаються 17 місяців, які відповідач не добув у мережі, а тому заборгованість його складає: 17 місяців * 10 800,00 грн. = 183 600,00 грн.

Враховуючи все вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач порушив умови договору та в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання за договором про надання телекомунікаційних послуг, а отже позивач правомірно вимагає стягнення заборгованості згідно умов договору та замовлення.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" (38762, Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 18, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ) - 183 600,00 грн. заборгованості та 2 754,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.03.2018 року.

Суддя Білоусов С. М.