ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2018

Справа № 911/3717/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом           Публічного акціонерного товариства “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз”

до                     Приватного підприємства “Ворпейс”

про                     стягнення 3279179,70 грн.

Представники сторін:

від позивача – не з’явився;

від відповідача – не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства “Ворпейс” про стягнення 3279179,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач помилково перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 3279179,70 грн., що підтверджується платіжними дорученнями за період з 20.01.2017 по 25.01.2017 наявними в матеріалах справи.

За твердженням позивача між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, відтак, дані кошти набуті відповідачем безпідставно. В той же час, відповідач в добровільному порядку грошові кошти позивачу не повернув, внаслідок чого останній просить суд стягнути з відповідача помилково перераховані кошти в розмірі 3279179,70 грн.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, проте до початку розгляду справи через загальний відділ канцелярії господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника позивача, у січні 2017 року сторони мали намір укласти договір про надання юридичних послуг №18/01-17 від 18.01.2017.

Відповідно до платіжних доручень №664 від 20.01.2017 на суму 199950 грн.; №665 від 20.01.2017 на суму 199970 грн.; №666 від 20.01.2017 на суму 199980 грн.; №667 від 20.01.2017 на суму 199950 грн.; №668 від 20.01.2017 на суму 199950 грн.; №672 від 20.01.2017 на суму 190000 грн.; №673 від 20.01.2017 на суму 180200 грн.; №674 від 20.01.2017 на суму 130000 грн.; №22102 від 24.01.2017 на суму 185000 грн.; №22184 від 24.01.2017 на суму 186000 грн.; №22185 від 24.01.2017 на суму 169000 грн.; №22186 від 24.01.2017 на суму 158000 грн.; №22187 від 24.01.2017 на суму 163000 грн.; №22188 від 24.01.2017 на суму 155000 грн.; №22189 від 24.01.2017 на суму 184000 грн., №22114 від 25.01.2017 на суму 193000 грн.; №22115 від 25.01.2017 на суму 189000 грн.; №22116 від 25.01.2017 на суму 197179,70 грн. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 3279179,70 грн. із призначенням платежу “Юридичні послуги згідно договору №18/01-17 від 18.01.2017 в т. ч. ПДВ 20%”, що разом склав 546529, 95 грн.

Дані платежі проведені банками 20.01.2017, 24.01.2017 та 25.01.2017 що підтверджується відтисками штемпелів Філії – Донецького обласного управління Публічного акціонерного товариства “Ощадбанк” та Публічного акціонерного товариства “Альфа Банк” на вищевказаних платіжних дорученнях.

В той же час, за твердженнями позивача, згода по всім істотним умовам договору №18/01-17 від 18.01.2017 сторонами досягнута не була та як наслідок, вказаний договір не укладався. Доказів укладення між сторонами зазначеного договору матеріали справи не містять.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо укладання вищевказаного договору надання юридичних послуг, позивач звернувся до відповідача з претензією №15/1-2105 від 11.09.2017 про повернення грошових коштів, що відносяться до предмету спору.

Відповідно до приписів ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частинами 1 та 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Разом із цим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору надання юридичних послуг №18/01-17 від 18.01.2017, як у спрощений спосіб із погодженням таким чином всіх істотних умов, притаманних даному виду договору, так і в письмовій формі.

Також матеріали справи не містять і доказів фактичного надання послуг відповідачем на суму перерахованих коштів.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність достатніх правових підстав для утримання відповідачем перерахованої позивачем грошової суми в розмірі 3279179,70 грн.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що правовідносин між сторонами мають кондиційний характер та підпадають під регулювання положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Ураховуючи викладене, зважаючи на відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами, суд дійшов висновку про те, що сплачена позивачем сума в розмірі 3279179,70 грн. підлягає поверненню відповідачем, як безпідставно набуті кошти, у зв’язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства “Ворпейс” (04078, м. Київ, вул. Білицька, 44; ідентифікаційний код 40632699) на користь Публічного акціонерного товариства “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” (81313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1; ідентифікаційний код 03361 (три мільйони двісті сімдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев’ять) грн. 70 коп. безпідставно набутих коштів, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 49187 (сорок дев'ять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 70 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 29.03.2017

Суддя                      Я.В. Маринченко