УХВАЛА

19 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/661/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

за касаційними скаргами фізичної особи-підприємця Лавренюк Валентини Іванівни

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду у складі Савицького Я.Ф. - головуючого, Гладишевої Т.Я., Головея В.М. від 20 листопада 2017 року

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: 1. Одеської обласної державної адміністрації, 2. Одеської міської ради

до: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, 2. фізичної особи-підприємця Лавренюк Валентини Іванівни

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності,

ВСТАНОВИВ:

На виконання Розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України від 15 грудня 2017 року № 38-р касаційні скарги фізичної особи-підприємця Лавренюк Валентини Іванівни на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2017 року у справі № 916/661/17 передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційних скарг на відповідність вимогам Розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) Суд зазначає, що подані скарги не відповідають вимогам, що до них ставились чинним на час звернення процесуальним законом з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) касаційна скарга підписується особою, яка подала скаргу або її уповноваженим представником.

В порушення наведеної норми касаційні скарги фізичної особи-підприємця Лавренюк Валентини Іванівни взагалі не підписані, що є підставою для повернення касаційних скарг згідно з пунктом 1 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) відповідно до якого касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо касаційна скарга, зокрема, не підписана.

Крім цього не відповідають подані касаційні скарги і вимогам частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), яка вимагає, що до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі, оскільки до поданих скарг взагалі не додано доказів сплати судового збору та надсилання їх копій іншим учасникам справи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального права чи процесуального права.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначати про порушення або неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Подані касаційні скарги являють собою лише кілька речень тексту, в останньому з яких скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду, що звичайно ж Суд не може вважати належним обґрунтуванням касаційних скарг в розумінні наведеного пункту 4 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року).

За приписами пункту 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, керуючись підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтею 234, пунктами 1, 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), статтями 107 - 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), Суд

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги фізичної особи-підприємця Лавренюк Валентини Іванівни на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2017 року у справі № 916/661/17 повернути скаржникові без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.