РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018Справа № 911/6/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Жук В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №911/6/18

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про стягнення 43 547,97 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Котовський В.М., за довіреністю №50 від 19.12.2017;

від відповідача не з'явилися;

від третьої особи: Юрченко Н.П. за довіреністю №01-22/7-365 від 26.12.2017;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина" (далі - відповідач) про стягнення 43547,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належно виконує свої обов'язки в частині внесення плати за оренду нежитлового приміщення, відповідно до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №703 від 30.10.2008, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка складається з 35706,67 грн - орендної плати, 1625,59 грн. - пені та 6215,61 грн - штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2018 справу (позовну заяву) №911/6/18 на підставі п.1 ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

18.01.2018 матеріали позовної заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області надійшли до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали позовної заяви передано для розгляду судді Васильченко Т.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви.

24.01.2018 позивач отримав вказану ухвалу суду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та 26.01.2018 року усунув недоліки у спосіб зазначений в ухвалі суду від 22.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/6/18, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 27.02.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018 залучено до участі у справі Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В судовому засіданні 27.02.2018, за участю представника позивача, розгляд справи відкладено відповідно до вимог ст. 216 Господарського процесуального кодексу України на 20.03.2018.

12.03.2018 третя особа, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва, подала пояснення на позовну заяву, в якій зазначила, що станом на 05.03.2018 майно знаходиться у користуванні орендаря, і в порушення вимог договору та ст. 285 Господарського кодексу України, ст. 530 Цивільного кодексу України орендар ПАТ "Авіакомпанія "Буковина" орендну плату не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості за договором.

У судовому засіданні 20.03.2018 представник позивача та представник третьої особи надали усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Відповідач в судове засідання 20.03.2018 не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення ухвали про повідомлення про дату, час і місце судового засідання 06.03.2018.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання для розгляду справи по суті і не повідомив суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2008 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець), Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач) та Відкритим акціонерним товариством «Буковина», нова назва якого - Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Буковина» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №703/02.1.2-24-153, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №12 на 1-му поверсі бізнес центру вантажного терміналу (інв. № 47565) загальною площею 15,0 кв.м. (п. 1.1 договору оренди, в редакції додаткової угоди №2 від 22.03.2012).

Згідно з п.п. 1.2,1.4 договору майно знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт. Майно передається в оренду для розміщення офісу для здійснення діяльності щодо оформлення документації та перевезення вантажів авіатранспортом.

За умовами п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту передачі-приймання майна.

30.11.2008, на виконання умов договору, орендар та балансоутримувач підписали акт передачі-приймання орендованого майна.

Відповідно до п. 3.1 договору оплата здійснюється орендарем з дати підписання балансоутримувачем і орендарем акту передачі-приймання майна в оренду і припиняється з дати фактичного звільнення орендарем майна, що підтверджується підписанням балансоутримувачем і орендарем акту передачі-приймання майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України і за базовий місяць розрахунку орендної плати (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) без врахування ПДВ становить 4249,50 грн. (п. 3.2 в редакції додаткової угоди №2 від 22.03.2012).

Пунктами 3.3, 3.4 договору передбачено, що орендна плата за перший місяць фактичного користування майном визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період до початку фактичного використання майна (дати підписання акту передачі-приймання майна). При цьому орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Перераховується орендна плата, згідно п. 3.5 договору, до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, згідно з рахунком-фактурою, який надає орендарю балансоутримувач.

При цьому, пунктом 3.10 договору сторони погодили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом передачі-приймання майна включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з п. 14.1 договору оренди цей договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з дати підписання акту передачі-приймання майна.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2016 у справі №926/253/16 за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Буковина», третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Регіональне відділення Фонду державного майна у Київській області про розірвання договору, повернення майна та стягнення заборгованості встановлено, що договір №703/02.1.2-24-153 від 30.10.2008 припинив свою дію 01.10.2012.

За змістом ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 283 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

При цьому, частиною другою статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, зобов'язання зі сплати орендної плати за користування майном припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщень.

Позаяк, доказів підписання акту приймання-передачі приміщень з оренди суду не представлено, таким чином після 01.10.2012 відповідач продовжує користуватися орендованим приміщенням, а відтак зобов'язаний сплачувати своєчасно орендну плату, що і погодили сторони в п. 3.10 договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч.3 ст. 285 ГК України та умов договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Тоді як, відповідач, в порушення зазначених норм права та умов договору оренди, свої обов'язки щодо сплати орендних платежів до державного бюджету виконував не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 35706,67 грн. станом на 13.09.2017.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, дотримання строку виконання є одним з критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання (ст.ст. 610, 612 ЦК України).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів до державного бюджету підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 35706,67 грн. основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені, штрафу.

Пунктом 3.7 договору оренди сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.5 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості (п. 3.11 в редакції додаткової угоди №2 від 22.03.2012).

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за договором і заборгованість становить більше ніж три місяці, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п.п. 3.7, 3.11 договору нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 18.02.2017 по 31.07.2017 в сумі 1625,59 грн. та штраф в сумі 6215,61 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу суд зазначає, що він є вірним та з відповідача підлягає до стягнення штраф в сумі 6215,61 грн. (29598,13 х 21% = 6215,61) оскільки, як встановлено судом, заборгованість по орендній платі становить загалом більше ніж три місяці.

В той же час, перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, оскільки в розрахунку позивача були допущені технічні помилки.

Таким чином, за розрахунком суду стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 1621,31 грн., в іншій частині позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі, як і не скористався своїм правом участі у судовому засіданні.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1599,84 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 202, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, будинок 4А, офіс 139 ідентифікаційний код 22838502) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, ідентифікаційний код 19028107) основний борг в розмірі 35706 (тридцять п'ять тисяч сімсот шість) грн. 67 коп; пеню в розмірі 1621 (одна тисяча шістсот двадцять одна) грн 31 коп.; штраф в розмірі 6215 (шість тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 61 коп. та 1599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 84 коп. судового збору на наступні реквізити: розрахунковий рахунок 0001, одержувач ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821019, код установи 37955989, призначення платежу: код доходу 22080300, символ звітності банку 094.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.03.2018.

Суддя Т.В.Васильченко