РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2018Справа № 910/16250/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (61001, м. Харків, пров. Мало-Панасівський,4/7)

до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (01601, м. Київ, вул.. Тверська, 5) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6)

про стягнення 1 176 836,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Чернишова Н.М.

від відповідача Мельник М.А., Будова Н.М.

В судовому засіданні 28.03.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» про стягнення 1 176 836,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська Залізниця» в особі виробничого підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії «Південна-західна залізниця» (надалі - відповідач) був укладений договір № ПЗ/НРП-161449/НЮ (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати послуги з ремонту тягових двигунів та допоміжних електричних машин, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити такі послуги. За доводами позивача, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати коштів, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 1 176 836,97 грн., з яких: 1 092 672,00 грн. - основний борг, 45 515, 73 - пеня, 10 866,13 - 3% річних, 27 783,11 грн. - інфляційні нарахування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16250/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.10.2017.

Розгляд справи неодноразово відклався за клопотанням представників сторін.

У судовому засіданні 06.12.2017 за клопотанням представників сторін суд оголосив перерву до 24.01.2018 у зв'язку з необхідністю врегулювання спору мирним шляхом.

15.12.2017 введено в дію зміни до Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 24.01.2018 вирішено розглядати справу № 910/16250/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справ, підготовче засідання у справі призначено на 21.02.2018.

15.02.2018 позивачем через загальний суд подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначив що відповідачем не вчиняються дії на перерахування грошових коштів за договором, а тому у позивача виникло право збільшення розміру позовних вимог. У зв'язку чим, позивачем збільшено період нарахування штрафних та фінансових санкцій по 11.02.2018, а тому просить суд стягнути з відповідача 1 092 672,00 грн. - основного боргу, 67 955,22 - пеня, 24 889,83 грн - 3% річних, 102 711,17 грн. - інфляційні нарахування.

У судовому засіданні 21.02.2018 представник позивача просив суд прийняти заяву про уточнення до розгляду. Судом встановлено, що вказана заява позивача подана із дотриманням вимог ст. 46 ГПК України, розцінюється судом як заява про збільшення позовних вимог а тому прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.02.2018 заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання, та надати час для врегулювання спору, так як текст мирової угоди погоджується.

У судовому засіданні 21.02.2018 задоволено клопотання представника відповідача та оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.03.2018.

22.02.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про долучення документів до матеріалів справи, а саме копію заяви про припинення зобов'язання зарахування та докази направлення такої заяви на адресу позивача.

20.03.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у частині стягнення з відповідача 092 672,00 грн., у зв'язку зі сплатою основного боргу та відсутністю предмету спору.

У судовому засіданні 20.03.2018 представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 092 672,00 грн. та надав усні пояснення.

Представник позивача не заперечив щодо закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 092 672,00 грн. у зв'язку із сплатою основного боргу та зазначив, що на розгляді залишається вимоги про стягнення пені інфляційних втрат та 3% річних.

Також, у судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення штрафних санкцій у зв'язку із сплатою основного боргу та не належним виконання своїх зобов'язань з боку позивача.

Представник позивача заперечив щодо клопотання представника відповідача про зменшення штрафних санкцій та надав усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 постановлено закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 1 092 672,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору, закрити підготовче провадження у справі № 910/16250/17 та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено 28.03.2018.

У судовому засіданні 28.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з відповідача 67 955,22 - пені, 24 889,83 грн - 3% річних, 102 711,17 грн. - інфляційних нарахувань за період визначений у заяві про уточнення позовних вимог № 15 від 11.02.2018, що прийнята судом до розгляду.

Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що основну суму боргу відповідачем сплачено у розмірі 1 092 672,00 грн., що також встановлено судом та закрито провадження у цій частині позовних вимог, також зазначили, що відповідачем не вчасно виконувались зобов'язання за договором та не якісно, про що було зазначено у відзивах, що містяться у матеріалах справи, у зв'язку з чим просили відмовити у позові повністю.

Крім іншого представник відповідача також просив суд зменшити розмір пені, з тих підстав, що матеріали справи містять докази неналежного виконання умов договору з боку позивача, зокрема: відповідач зазначає, що саном на 28.03.2018 позивачем та і не було повернуто відповідачу тяговий двигун РТ-51 зв. № 12753/9178, який переданий в ремонт за актом від 16.03.2017, у зв'язку з неякісним виконанням ремонту, що підтверджується актом рекламації № 15 від 16.03.2018 та актом прийому-передачі від 16.03.2018. А відтак, відповідач зазначає, що через не повернення даного двигуна останній несе втрати та враховуючи поведінку кожної із сторін, та приписи ст. 233 ГК України просив суд зменшити пеню, відмовивши у її задоволенні повністю.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, зазначивши, що між сторонами і надалі продовжують існувати договірні відносини і позивачем належним чином виконуються зобов'язання за вказаним договором.

У судовому засіданні 28.03.2018 оголошувалась вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

23 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Українська Залізниця», в особі начальника виробничого підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (надалі - замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (надалі - виконавець/позивач) було укладено договір надання послуг по капітальному ремонту лінійного обладнання № ПЗ /НРП-161449/НЮ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору у порядку та на умовах, визначений цим договором, виконавець зобов'язується у 2016 році надати послуги з ремонту тягових двигунів та допоміжних електричних машин (Послуги по капітальному ремонту лінійного обладнання - далі послуги, у відповідності обсягів згідно додатку № 1 «Обсяги та вартість послуг», який є невід'ємною частиною договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з п. 1.3. договору оплата за надані послуги здійснюються за власні кошти замовника.

У п. 4.1 договору зазначено, що перерахування коштів замовником здійснюється на підставі акту приймання-здачі наданих послуг, протягом 45 банківських днів з дня підписання акту приймання-здачі наданих послуг.

Термін надання послуг визначається графіком, погодженим сторонами, який є невід'ємною частиною договору (додаток 2) (п. 5.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2016 до сторонами внесено зміни до договору в частині загальної вартості за договором та встановлено у сумі 2 341 440,00 грн., продовжено строк дії договору до 31.03.2017 та викладено в новій редакції додаток № 1 «Обсяги та вартість послуг» та додаток № 2 «Графік подачі та випуску обладнання з ремонту».

За доводами позивача, останнім належним чином виконано зобов'язання за договором, що підтверджується актами наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, а саме: № 4 від 21.02.2017, № 5 від 16.03.2017 та № 6 від 27.03.2017. Проте, відповідач в порушення умов договору так і не здійснив оплату у строки визначені договором.

Відповідач у відзиві на позов проти вимог заперечував, зазначивши, що ТОВ «Експотрейд Компані» несвоєчасно та неякісно надані послуги з капітального ремонту тягових двигунів за договором №ПЗ/НРП-161449/НЮ. За доводами відповідача з урахуванням умов договору п. 7. 3.1. та відповідно до Додатку №2 до договору позивач зобов'язаний був надати послуги по ремонту та видати з ремонту тягові двигуни в січні - 5 шт., в лютому - 5 шт., в березні - 5 шт. Проте, як вказано самим позивачем у позовній заяві, замовником виконано капітальний ремонт тягових двигунів:

в лютому - 4 тягових двигуна зав. №9795/9178 (12753/9178), 81152/84298, 18686/8145, 15764/930 (17979/930) на загальну суму 624 320,00 грн., згідно акту наданих послуг №4 від 21.02.2017;

в березні - 2 тягових двигуна зав. №18012/5185, 86024/7983 на загальну суму 312 192,00 грн., згідно акту наданих послуг №5 від 16.03.2017 та 1 тягового двигуна зав. №13270/6215 на загальну суму 156096,00 грн., згідно акту наданих послуг №6 від 27.03.2017.

а тому за твердженням відповідача, в порушення п. 7.3.1 та Додатку №2 «Графік подачі та випуску обладнання з ремонту» до договору від 23.12.2016, позивачем несвоєчасно надані послуги по ремонту тягових двигунів, а саме, в січні 2017 року ТОВ «Експотрейд Компані» не відремонтовано та не видано з ремонту 5 тягових двигунів; в лютому - 1 тяговий двигун.

Також, відповідач зазначає, що ТОВ «Експотрейд Компані» неякісно надало послуги з капітального ремонту тягових двигунів згідно з договору, зокрема 21.02.2017 ТОВ «Експотрейд Компані» проведено капітальний ремонт (КР- 2) тягового двигуна РТ-51 зав. №12753/9197 (9795/9178), що встановлений на електросекцію ЕР-9М №5018, приписки моторвагонного депо Фастів-1.

Зазначений тяговий двигун РТ-51 зав. №12753/9197 надійшов в моторвагонне депо Фастів-1 після ремонту 21.02.2017.

08.03.2017 в процесі експлуатації тягового двигуна у гарантійний період виявлений дефект заводського ремонту, який виключив можливість його подальшої експлуатації, а саме, пробій ізоляції обмотки якоря тягового двигуна РТ-51 зав. №12753/9197 на вагоні №5018, пробіг після заводського ремонту склав 4 тис. км.

Даний випадок стався внаслідок неякісного ремонту, виконаного позивачем, що підтверджується актом-рекламацією №15 від 16.03.2017, який був підписаний представником Відповідача Акульшином Ю. С.

27.03.2017 ТОВ «Експотрейд Компані» проведено капітальний ремонт (КР- 2) тягового двигуна РТ-51 зав. №13270/4703 (13270/6215), що встановлений на електросекцію ЕР-9М №397-04, приписки моторвагонного депо Фастів-1. 20.04.2017 в процесі експлуатації тягового двигуна у гарантійний період виявлений дефект заводського ремонту, який виключив можливість його подальшої експлуатації, а саме, пробій ізоляції головного полюса та пробій ізоляції обмотки якоря тягового двигуна РТ-51 зав. №13270/4703 на вагоні №397-04, пробіг після заводського ремонту склав 10 тис. км.

Даний випадок стався внаслідок неякісного ремонту, виконаного Позивачем, що підтверджується актом-рекламацією №22/а від 03.05.2017, який був підписаний представником Відповідача Акульшином Ю. С.

Також відповідач зазначає, що позивачем неякісно виконано ремонт тягових двигунів № 81152/84298, № 15764/930 та № 18012/5182, про що зазначено в книзі обліку електропоїздів та технічних паспортах на дані тягові двигуни. А тому відповідач вважає, що у зв'язку з невчасним та неякісним виконанням з боку позивача зобов'язань за договором, в останнього відсутні правові підстави доля нарахування штрафних та фінансових санкцій.

В процесі розгляду спору відповідачем було погашено заборгованість за договором у повному обсязі у розмірі 1 902 672,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 745408 від 07.03.2018, що також визнається позивачем, у зв'язку з чим у цій частині позовних вимог було закрито провадження ухвалою від 20.03.2018. А тому предмет спору, на момент вирішення справи по суті, є стягнення з відповідача на користь позивача 67 955,22 - пені, 24 889,83 грн - 3% річних, 102 711,17 грн. - інфляційних нарахувань.

Представниками відповідача у судовому засіданні 20.03.2018 та під час розгляду справи по суті та у судових дебатах просив суд задовольнити клопотання про зменшення штрафних санкцій у вигляді пені до 100 грн, враховуючи що порушення умов договору має місце і з боку позивача також, про що вже було зазначено у відзиві.

Отже, спір у справі виник, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо вчасності оплати послуг за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою договір надання послуг по капітальному ремонту лінійного обладнання № ПЗ /НРП-161449/НЮ від 26.12.2016 є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 4.1. договору перерахування коштів замовником здійснюється на підставі акту приймання-здачі наданих послуг, протягом 45 банківських днів з дня підписання акту приймання-здачі наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, сторонами у додатку № 1 договору затверджено Обсяги та вартість послуг» та у додатку № 2 «Графік подачі та випуску обладнання з ремонту».

Судом також встановлено, що позивачем виконанні зобов'язання за договором та надані послуги відповідачу з капітального ремонту КР-2 тягового двигуна РТ-51 на загальну суму 1 092 672,00 грн, про що свідчать підписані сторонами акти надання послуг, зокрема: № 4 від 21.02.2017 на суму 624 384,00 грн - здійснено капітальний ремонт КР-2 тягового двигуна РТ-51 9795/9178; 81152/84298, 18686/8145, 15764/930; № 5 від 16.03.2017 на суму 312 192,00 грн - здійснено капітальний ремонт КР-2 тягового двигуна РТ-51 18012/5185, 86024/7983; та № 6 від 27.03.2017 на суму 156 096,00 грн - здійснено капітальний ремонт КР-2 тягового двигуна РТ-51 13270/6215.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлялася претензія № 47 від 20.07.2017 з вимогою погасити борг. Дана претензія залишена з боку відповідача поза увагою.

Як свідчать матеріали справи сума заборгованості у розмірі 1 902 672,00 грн за договором відповідачем була сплачена 07.03.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 745408.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що замовник в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку по оплаті наданих послуг виконав не у строк, що визначений договором.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати згідно даного договору замовник сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня за кожен день прострочення платежу від суми заборгованості.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 67 955,22 грн за обґрунтованим розрахунком позивача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, суд зазначає, що відповідно до ст. 551 ЦК Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та згідно зі ст. 233 ГК України, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду; оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цих санкцій.

Як зазначено в п. 3.17.4. Постанови Пленум Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом встановлено, що основну суму боргу відповідачем погашено у повному обсязі, а також враховуючи ту обставину, що матеріали справи підтверджують не вчасне виконання робіт за договором та не якісно, зокрема, відповідно до Актів-рекламації № 15 від 16.03.2017 та № 22а від 03.2017 причиною виникнення дефектів у тягових двигунах РТ-51 зав № 12753/9178 та РТ-51 зав № 13270/4703 та вина згідно висновків комісії є неякісне виконання ремонту ТОВ «Експотрейд Компані». Даний факт не оспорюються позивачем.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності суд, з урахуванням всіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, а також поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, суд вбачає можливим зменшити розмір пені до 1 грн

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч. ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1 грн. В решті позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

Стовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі заявленому позивачем - 24 889,83 грн, який є арифметично вірним.

Також судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань, і встановлено, що розмір інфляційних нарахувань, який підлягає стягненню з відповідача складає 102 664,72 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
28.04.2017 - 31.01.1.10062443.06686827.06
25.05.2017 - 31.01.1.08626814.44339006.44
03.06.2017 - 31.01.1.08613407.22169503.22

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідач інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню в розмірі 102 664,72 грн., в частині стягнення 46,45 грн суд відмовляє.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві та поясненнях фактично стосуються щодо невчасності та неналежної якості виконання зобов'язань за договором з боку позивача, та враховані судом при зменшенні пені. Однак, враховуючи умови п. 4.1. договору, предмет спору у даній справі та наявність у матеріалах справи підписаних актів приймання-здачі наданих послуг, суд зазначає, про необґрунтованість відповідача про звільнення від сплати в тому числі 3% річнних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також судом враховано, що сума боргу у розмірі 1 092 672,00 грн була сплачена відповідачем в процесі розгляду спору, тобто після відкриття провадження у справі, а тому судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, суд повідомляє, що судові витрати покладаються на відповідача у повній сумі про стягнення пені, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення пені, а зменшення судом його розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м. Київ, вул.. Тверська, буд, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Південна-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (01601, м. Київ, вул.. Лисенка, буд. 6; код 40081221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (61001, м. Харків, пров. Мало-Панасівський, буд. 4/7; ідентифікаційний код 38476377) 1 (одну) грн 00 коп. - пені; 24 889 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) грн 83 коп. - 3% річних, 102 664 (сто дві тисячі шістсот шістдесят чотири) грн 72 коп. - інфляційні нарахування та 19 322 (дев'ятнадцять тисяч триста двадцять дві) грн 73 коп. - витрати по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.03.2018

Суддя Пукшин Л.Г.