ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/4706/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України,

представник позивача - Савчук І.В. (за довіреністю від 26.012.2017 № 40);

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка",

представник відповідача - Супрун О.М - директор,

розглянув касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 (головуючий - суддя Шутенко І.А., судді: Камишева Л.М. і Плахов О.В.)

у справі № 922/4706/16

за позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"

про стягнення пені в сумі 68 000 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - відділення АМК) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка" (далі - Агрофірма) про стягнення пені в сумі 68 000 грн. за прострочення сплати відповідачем штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 05.09.2013 № 193-к (далі - Рішення № 193-к).

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.02.2017 (суддя Сальнікова Г.І.) у позові відмовлено.

Рішення мотивовано спливом строку давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктами 13-16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким з Агрофірми стягнуто 68 000 грн. пені за прострочення сплати штрафу та суми судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована обґрунтованістю позовних вимог та прийняттям Рішення № 193-к у межах строку давності притягнення до відповідальності.

У касаційній скарзі до суду касаційної інстанції Агрофірма просить скасувати оскаржувану постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017, а рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2017 залишити в силі. Скаргу мотивовано: незаконністю Рішення № 193-к; суперечністю вимоги голови територіального відділення АМК від 11.06.2013 № 02-26/2-2603 та Рішення №193-к рішенню Верховного Суду України від 20.02.2008; неправомірністю нарахування пені, оскільки суму штрафу, накладеного Рішенням № 193-к, було сплачено Агрофірмою добровільно.

У відзиві на касаційну скаргу територіальне відділення АМК просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, що: питання законності Рішення № 193-к було предметом розгляду іншої господарської справи № 922/1156/16, рішення в якій набрало законної сили; сплата відповідачем штрафу 28.07.2016 за Рішенням № 193-к здійснено з простроченням 2-місячного строку на добровільну сплату штрафу, навіть з урахуванням часу, на який виконання Рішенням № 193-к зупинялося у зв'язку з оскарженням даного рішення у господарських судах; позовна давність, передбачена статтею 258 Цивільного кодексу України для неустойки (штрафу, пені), не може бути застосована до даних правовідносин, пов'язаних зі сплатою штрафу та пені за законодавством про захист економічної конкуренції.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин і висновків.

Рішенням №193-к визнано, що Агрофірма, не надавши інформацію на вимогу голови територіального відділення АМК від 11.06.2013 №02-26/2-2693 у встановлений ним строк, вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК у встановлені головою територіального відділення строки. За вчинене порушення на Агрофірму накладено штраф у сумі 68 000 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2013 по справі № 922/4339/13 позов Агрофірми задоволено та визнано недійсним Рішення № 193-к.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.12.2013 по справі № 922/4339/13 апеляційну скаргу територіального відділення АМК прийнято до провадження. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2014 рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2013 по справі № 922/4339/13 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.04.2014 по справі № 922/4339/13 касаційну скаргу територіального відділення АМК прийнято до провадження. Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2014 касаційну скаргу територіального відділення АМК задоволено частково, рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2013 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2014 зі справи № 922/4339/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківського області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.06.2014 справу № 922/4339/13 призначено до розгляду. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.07.2014 позов залишено без розгляду, оскільки 04.06.2014 Харківським окружним адміністративним судом було порушено провадження у справі № 820/10596/14 зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав.

За результатами судового розгляду справи № 820/10596/14 судами адміністративної юрисдикції визнано протиправними дії територіального відділення АМК та скасовано Рішення № 193-к.

Постановою Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 820/10596/14: заяву територіального відділення АМК про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 19.05.2015 у справі № 820/10596/14 задоволено частково; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2014, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 та постанову Вищого адміністративного суду України від 19.05.2015 скасовано; провадження в адміністративній справі за позовом Агрофірми до територіального відділення АМК про визнання дій протиправними та скасування Рішення № 193-к закрито у зв'язку з порушенням встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, оскільки даний спір підвідомчий господарським судам.

Агрофірма звернулася до господарського суду Харківської області з новим позовом до територіального відділення АМК про визнання Рішення № 193-к незаконним; ухвалою від 14.04.2016 у справі № 922/1156/16 порушено провадження у справі. Рішенням господарського суду Харківської області від 11.07.2016 по справі № 922/1156/16 у позові відмовлено.

Отже, Рішення № 193-к є чинним та не визнано недійсним у встановленому законом порядку.

28.07.2016 Агрофірма сплатила штраф у сумі 68 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4388.

Оскільки Агрофірма не сплатила штраф у встановлений законом строк, територіальне відділення АМК нарахувало пеню за кожен день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотки від суми штрафу за періоди: з 07.12.2013 по 25.12.2013, з 04.03.2014 по 21.04.2014, з 21.05.2014 по 04.06.2014, з 16.07.2014 по 13.04.2016 та з 12.07.2016 по 27.07.2016, що складає 68 000 грн.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок суми пені, встановив, що останній є арифметично вірним, а періоди нарахування пені відповідають вимогам чинного законодавства.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на статтю 42 Закону виходив з того, що минув строк притягнення до відповідальності за відповідне порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги територіального відділення АМК, виходив з такого.

Статтею 42 Закону визначено, що суб'єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Вимогою голови територіального відділення АМК про надання інформації від 11.06.2013 було визначено кінцевий строк надання інформації до 25.06.2013.

Відповідач, не надавши витребувану інформацію, вчинив 25.06.2013 порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Розпорядженням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 30.07.2013 № 203-рк розпочато розгляд справи № 2/12-178/13 за ознаками вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК у встановлені у вимозі голови територіального відділення строки. За результатами розгляду, 05.09.2013 прийнято Рішення № 193-к та притягнуто Агрофірму до відповідальності у вигляді сплати штрафу.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами АМК справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, на час розгляду справи № 2/12-178-13 з 30.07.2013 до 05.09.2013 перебіг строку давності притягнення до відповідальності зупинявся.

Рішення № 193-к прийнято у межах строку давності притягнення до відповідальності.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з Агрофірми 68 000 грн. пені у зв'язку з прострочення сплати штрафу.

Відповідно до приписів статті 56 Закону:

- рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частини друга і третя);

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п'ята);

- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку (частина сьома).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що: Рішення № 193-к недійсним у встановленому порядку не визнавалося та є обов'язковим до виконання; позивачем правильно визначено розмір пені до стягнення; Рішення № 193-к про притягнення відповідача до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції прийнято у межах строку давності притягнення до відповідальності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог територіального відділення АМК та стягнення пені.

У випадку притягнення особи до відповідальності за недотримання вимог економічної конкуренції застосовуються строки давності, визначені спеціальними нормами, що регулюють відповідні правовідносини, а саме, згідно приписів Закону.

Стаття 42 Закону встановлює строки притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції органами Антимонопольного комітету України, а не судом у вирішенні спору про стягнення у судовому порядку накладеного за рішенням органу АМК штрафу та нарахованої за його несплату пені. Крім того, зазначена стаття Закону встановлює строки притягнення саме до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, тоді як Закон відносить до заходів відповідальності штраф і не визначає пеню як міру (захід) відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відносячи її сплату до порядку виконання рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України (розділ ІХ Закону).

Чинне законодавство не містить такої підстави для відмови в позові органів АМК, як сплив строку давності на момент прийняття судом рішення зі справи.

Водночас попередні судові інстанції помилково залишили поза увагою відсутність у відповідача обов'язку зі сплати штрафу, накладеного Рішенням № 193-к (а відповідно - і безпідставність нарахування за його несплату пені) у період з 07.12.2013 по 25.12.2013 та з 04.03.2014 по 21.04.2014 через набрання 24.02.2017 законної сили постановою Харківського апеляційного господарського суду зі справи № 922/4339/13 та втрату (хоча й тимчасову) чинності Рішенням № 193-к (внаслідок визнання його незаконним за результатами оскарження до суду у встановленому законом порядку); однак це не вплинуло на правильність визначеної до стягнення суми пені (з урахуванням законодавчого обмеження її максимального розміру).

Суд відхиляє аргумент Агрофірми щодо незаконності Рішення № 193-к, оскільки, як вірно зазначено територіальним відділенням АМК у відзиві на касаційну скаргу та встановлено судами попередніх інстанцій, питання "законності" Рішення № 193-к розглядалося господарськими судами в межах провадження у справах № 922/4339/13 та № 922/1156/16, за результатами яких Агрофірмі було відмовлено у

задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Рішення № 193-к.

Посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду України від 20.02.2008 у справі № 6-22940св07 не приймається Касаційним господарським судом, оскільки дана ухвала ніяк не пов'язана з предметом спору у справах № 922/4339/13 та № 922/1156/16, тому що неподання інформації на вимогу голови територіального відділення АМК є окремим визначеним законом правопорушенням, а саме - передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону.

Що ж до твердження Агрофірми про те, що штраф було сплачено своєчасно в добровільному порядку після "узаконення господарським судом 11 липня 2016 року" Рішення № 193-к, то, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, сплата 28.07.2016 Агрофірмою штрафу за Рішенням № 193-к здійснена з пропуском 2-місячного строку сплати штрафу, який передбачено частиною третьою статті 56 Закону, навіть з урахуванням часу, на який виконання Рішенням № 193-к зупинялося у зв'язку з його оскарженням у господарських судах.

Касаційний господарський суд погоджується з аргументами викладеними у відзиві територіального відділення АМК на касаційну скаргу, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судом апеляційної інстанцій, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційної інстанцій - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає оскаржувану постанову без змін, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 922/4706/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов