РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2018Справа № 910/555/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРІО-ІНВЕСТ" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15/6 літ.1, офіс 407)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТРЕЙД" (01004, м. Київ, вул. Крутий узвіз, буд.6/2-А)

про стягнення 35 312,35 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко Я.В. за дов.;

від відповідача: Янчик М.І. за дов.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРІО-ІНВЕСТ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТРЕЙД" про стягнення 35 312,35 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язань за контрактом на поставку насіння соняшнику № 400172 від 10.03.2017.

Ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/555/18, розгляд справи призначено на 01.03.2018.

31.01.2018 до суду від позивача надійшли додаткові матеріали по справі.

28.02.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує, клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання про витребування доказів судом.

В судовому засіданні 01.03.2018 оголошено перерву до 29.03.2018.

27.03.2018 до суду від позивача надійшли пояснення по справі.

28.03.2018 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

За результатами розгляду клопотання про витребування доказів судом, суд відмовив у його задоволенні, керуючись нормами ч. 1-3 ст. 80 ГПК України, згідно з якими учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, за змістом указаних приписів закону сторони мають право (і суд сприяє їм в цьому) реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов'язки, передбачені законом з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи. Відтак, клопотання про витребування доказів, яке не обґрунтоване підтвердженою неможливістю подання цих доказів сторонами у встановлений законом чи судом строк, задоволенню не підлягає.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2018 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 29.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2017 між ТОВ «Маріо-Інвест» (далі - Покупець, позивач) та ТОВ «Сеантрейд» (далі - Постачальник, відповідач), укладений договір на поставку насіння соняшнику № 400172.

Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов'язується продати та передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2016, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що товар за цим договором поставляється залізничним транспортом. За письмової домовленості сторін, товар може поставлятися автомобільним транспортом. Товар за даним договором поставляється окремими частинами в строк до 10.03.2017 включно.

Відповідно до п. 3.5 Договору, датою поставки товару вважається дата календарного штемпеля станції призначення про видачу товару покупцю у відповідній залізничній накладній на товар. У випадку поставки товару автомобільним транспортом, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами відповідного Акту перерахунку ціни, який є одночасно Актом приймання-передачі товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість товару, визначені на складі покупця.

Відповідно до п. 4.1. договору, кількість товару становить 30,000,00 метричних тонн +/- 10% за вибором покупця.

Ціна однієї мт товару, що поставляється складає 11 000,00 грн. (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 9.1 Договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором. При цьому положення пп. 9.10. та 9.11. даного Договору діють протягом трьох років з дати поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником було передано, а покупцем прийнято продукцію у кількості 24,76 мт. на суму 268 597,97 грн., що підтверджується видатковою накладною №17 від 10.03.2017.

Відповідно до акту перерахунку ціни № МА000000343 від 10.03.2017 сторонами підтверджено постачання та прийняття товару сторонами в кількості 24,76 мт.

Позивачем в свою чергу оплачено поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням № 823 від 29.03.2017. на суму 223 831,64 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо поставки товару в строк визначений договором.

Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за недопоставку 8,24 мт. товару на суму 90 640,00 грн. по договору № 400172 від 10.03.2017, а саме: 17 184,35 грн. пені та 18 128,00 грн. штрафу.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказує позивач у позовній заяві, згідно договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2016 у кількості 30 метричних тонн +/- 10% за вибором покупця, що разом становить 33,00 мт. Відповідач здійснив поставку товару 24,76 мт, непоставлений товар залишається у кількості 8,24 мт. загальною вартістю 90 640,00 грн.

Проте, з таким твердженням позивача суд не погоджується.

Умовами договору чітко передбачено кількість поставки товару 30 метричних тонн, +/-10% - це похибка за вибором покупця. Як вбачається з матеріалів справи позивачем поставлено товар у кількості - 24,73 мт., отже відповідач згідно умов договору повинен до поставити товар у кількості 5,24 мт. на загальну суму 57 640,00 грн. В зв'язку з чим заявлені до стягнення 17 184,35 грн. пені та 18 128,00 грн. штрафу підлягають перерахунку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ст. 216 ЦК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ЦК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.3 договору, сторони погодили, що у випадку несвоєчасної поставки товару згідно з умовами даного договору постачальник сплачує покупцеві штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної вартості непоставленої (або несвоєчасно поставленої) партії товару за кожен день прострочення.

Оскільки відповідачем на час розгляду справи не поставлено продукцію у строки, які визначені договором у кількості 5,24 мт. суд, здійснивши власний перерахунок суми пені, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині 10 927,92 грн. пені за заявлений позивачем період з 11.03.2017 по 04.12.2017.

Згідно з п. 7.5 договорів сторонами погоджено, що у випадку поставки неякісного товару та/або несвоєчасної поставки товару, та/або поставки товару в меншій кількості, ніж передбачено даним договором або відповідною додатковою угодою до нього, та/або неповної передачі покупцеві товаросупровідної документації, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію в вигляді притримання оплати товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення та стягнути з постачальника додатково штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару.

Отже, як вбачається з вищенаведеного пункту договорів, штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару, може бути застосований покупцем як за всі невиконані або неналежно виконані зобов'язання, та/або несвоєчасної поставки товару, та/або поставки товару в меншій кількості, ніж передбачено даним договором, та/або неповної передачі покупцеві товаросупровідної документації.

Враховуючи викладене, суд, здійснивши власний перерахунок 20 % штрафу на підставі п. 7.5 договору, прийшов до висновку про стягнення з відповідача 11 528,60 грн. штрафу.

Доводи відповідача те, що позивачем було нараховано неустойку за період з 11.03.2017 р. по 04.12.2017 р., тобто з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України, слід зазначити наступне.

Аналіз ч. 1 ст. 230, ч. ч. 4, 6 ст. 232 ГК України свідчить про те, що встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі мають право пов'язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Згідно з п. 7.7 договору сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх обов'язків за даним договором. Штрафна неустойка сплачується постачальником до повного виконання ним своїх зобов'язань за даним договором.

Отже, сторонами в п. 7.7. договору, погоджено інший строк нарахування штрафної неустойки, ніж встановлений в ч.6 ст. 232 ГК України.

Одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ЦК України - видами штрафних санкцій, чим і спростовуються доводи відповідача щодо застосування одночасної відповідальності у вигляді штрафної неустойки та штрафу.

Інші доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються та відхиляються судом як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково.

Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій залишене судом без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Аналогічну позицію наведено у п.2.4 постанови №14 від 17.12.2013 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 передбачено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наразі, господарський суд зазначає, що відповідачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів існування виняткових обставин, існування яких могло б бути достатньою підставою для зменшення штрафних санкцій.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

За таких обставин, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи добросовісності та справедливості, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 202, 232- 233, 237, 238, 240, 247-250 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" (01004, м. Київ, вул. Крутий узвіз, буд.6/2-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріо-інвест» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд.15/15/6, літ.1, оф.407, ) пеню у розмірі 10 927 (десять тисяч дев'ятсот двадцять сім) грн. 92 коп., штрафу у розмірі 11 528 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02.04.2018

Суддя О.М.Ярмак