РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/22790/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (м. Кременчук)

До Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (м. Київ)

Про стягнення 236 932,93 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Логашкін С.С.

Від відповідача: Ракоц А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 236 932,93 грн., з яких: 125 823,78 грн. основного боргу, 100 168,15 грн. інфляційних втрат, 10941,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору № 5314/052006/С ПЗ/Л-141173/НЮ від 02.04.14. в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.18. відкрито провадження у справі № 910/22790/17, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 01.02.18.

Позивач в судове засідання 01.02.18. з'явився та підтримав подані ним клопотання про витребування від відповідача доказів.

В судовому засіданні 01.02.18. без виходу до нарадчої кімнати суд на місці ухвалив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотань позивача (які надійшли 03.01.18. та 01.02.18.) про витребування від відповідача доказів.

В задоволенні клопотань відмовлено з підстав їх невідповідності вимогам ч. 2 ст. 81 ГПК України та не доведення позивачем необхідності у витребуванні вказаних доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.18. відкладено підготовче засідання у справі на 22.02.18., встановлено відповідачу новий строк для подачі письмового відзиву на позовну заяву - до 12.02.18.

В судовому засіданні 22.02.18. судом без виходу до нарадчої кімнати поставлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотань позивача (які надійшли 19.02.18.) про витребування від відповідача доказів: оригіналу журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 2015 рік та оригіналу листа № 1276 від 30.06.16., з підстав їх невідповідності вимогам ч. 2 ст. 81 ГПК України.

В судовому засіданні 22.02.18. судом без виходу до нарадчої кімнати поставлено ухвалу про відмову в задоволенні усного клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подачу відзиву, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.18. встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України.

У відповідності до рекомендованого повідомлення № 509 та № 517 про вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.18., її відповідачем було отримано 12.01.18. - за адресою філії та 15.01.18. за адресою юридичної особи.

Отже, строк для подачі відзиву становив до 30.01.18. включно.

Станом на день судового засідання 01.02.18. відзив від відповідача не надійшов з огляду на що ухвалою суду від 01.02.18. було встановлено відповідачу новий строк на подачу письмового відзиву - до 12.02.18.

У відповідності до рекомендованого повідомлення № 701 та № 710 про вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 01.02.18., її відповідачем було отримано 05.02.18. за адресою філії та за адресою юридичної особи.

Проте, станом на день судового засідання 22.02.18. письмовий відзив на позовну заяву відповідачем до матеріалів справи не подано.

Приписами ч. 1 ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України).

Проте, заяву про продовження процесуального строку відповідачем заявлено в усному порядку в судовому засіданні 22.02.18.

Крім того, відповідно до ч. 4 вказаної статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Однак, відповідачем не подано письмового відзиву на позовну заяву разом із заявленням клопотання про продовження процесуального строку.

Додатково суд відзначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.18. у справі № 910/22790/17 постановлено заяви, клопотання та заперечення (з процесуальних питань) подавати тільки в письмовій формі в порядку ч. 2 ст. 169 ГПК України.

В судовому засіданні 22.02.18. судом без виходу до нарадчої кімнати за присутності представників сторін постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 910/22790/17 до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 13.03.18. позивачем підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 13.03.18. проти позову заперечував.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.03.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

02.04.14. між позивачем (Виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» в особі начальником вагонного депо Київ-Пасажирський Ткачова О.Ф. (правонаступником якого є відповідач) (Замовник) було укладено Договір № 5314/052006/С ПЗ/Л-141173/НЮ (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Виконавець зобов'язується виконати роботи, а Замовник зобов'язується оплатити вказані роботи згідно з умовами Договору та Протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1), який є невід'ємною частиною Договору. Найменування робіт: післягарантійний ремонт статичних перетворювачів пасажирських вагонів побудови ПАТ «КВБЗ» (п. 1.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п.10.5 з моменту його підписання і діє до 31.12.14., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору.

Додатковою угодою № 1 від 19.02.15. до Договору сторони встановили строк дії Договору до 31.12.15., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг.

За приписами зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

З представлених суду документів вбачається, що контрагентами у межах Договору затверджено та підписано Додаток № 1 до Договору - Протокол погодження договірної ціни з післягарантійного ремонту статичних перетворювачів.

Фактична вартість робіт з післягарантійного ремонту статичного перетворювача визначається згідно акту дефекації та акту виконаних робіт із зазначенням вартості. Орієнтовна сума Договору становить 237 718,98 грн. згідно з Протоколом погодження договірної ціни з післягарантійного ремонту статичних перетворювачів.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що виконання робіт оформлюється актом виконаних робіт.

Позивач вказує на те, що за Договором ним було виконано роботи, передбачені пунктом 1.1 Договору, про що було складено, скріплено печаткою та підписано відповідний Акт від 25.12.14. на суму 125 823,78 грн., який було направлено на адресу вагонного депо станції Київ-Пасажирський Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Ткачова О.Ф. (вказана в Договорі) для підпису та оплати.

Доказів наявності зауважень до робіт по Договору, які зафіксовані у вказаному акті до матеріалів справи сторонами не подано.

Отже суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за Договором зобов'язань з виконання робіт.

Натомість, матеріали справи містять лист від 30.06.16. за підписом директора вагонного депо станції Київ-Пасажирський Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Ткачова О.Ф., в якому підтверджено, що позивачем було надано послуги з післягарантійного ремонту статичних перетворювачів на суму 125853,76 грн., направлено відповідачу акти від 25.12.14. на суму 125853,76 грн., які одержано відповідачем 19.01.15., та вказано, що оплату провести неможливо, оскільки баланс за 2014 рік здано, та вказував позивачу на необхідність надати акт виконаних робіт, датований 2015 роком.

Надаючи правову оцінку зазначеному листу, суд дійшов висновку, що направленням вказаного листа Замовник визнав виконання позивачем робіт за Договором на суму 125 823,78 грн., однак акт не підписав у зв'язку із закриттям балансу за 2014 рік.

При цьому судом враховано, що спірні відносини, які склались між сторонами даної справи на підставі Договору, є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків вказано договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Умовами Договору (п. 2.2) на відповідача покладено обов'язок оплатити роботи і такий обов'язок є чинним на підставі укладеного сторонами Договору та положеннями ст. 903 ЦК України та ст. 265 ГК України, тоді як закриття балансу за певний рік жодним чином не впливають на вказаний обов'язок відповідача, не припиняють його.

Крім того, судом враховано, що зі змісту ст. 631 Цивільного кодексу України вбачається, що сторони здійснюють свої права і виконують свої обов'язки відповідно до договору протягом строку його дії. Отже, обов'язки контрагентів повинні бути виконані саме в межах строку дії Договору, який відповідно до п. 10.5 (в редакції додаткової угоди № 1 від 19.02.15.) закінчився ще 31.12.15.

Оскільки надані позивачем послуги відповідачем так оплачено і не було, претензією № 1-19юр від 13.08.16. позивач вимагав від відповідача підписати направлений йому акт на суму 125823,78 грн. та сплатити вказані грошові кошти.

Неоплата відповідачем наданих позивачем за Договором послуг зумовила звернення Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що розрахунок здійснюється на підставі підписаного акту виконаних робіт протягом 15 банківських днів з моменту його підписання.

Акт отримано відповідачем 19.01.15., отже строк оплати становив по 09.02.15. включно та є таким, що настав, а прострочення настало з 10.02.15.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що відповідач не сплатив позивачу грошові кошти за Договором в розмірі 125853,76 грн., а строк оплати є таким, що настав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 125 823,78 грн. основного боргу, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Отже, судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 95 346,43 грн. інфляційних втрат, 10 727,32 грн. 3% річних. Інфляційні втрати в сумі 4821,72 грн. та 3% річних в сумі 213,68 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 40081221) 125 823 (сто двадцять п'ять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 78 коп. основного боргу, 95 346 (дев'яносто п'ять тисяч триста сорок шість) грн. 43 коп. інфляційних втрат, 10 727 (десять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 32 коп. 3% річних, 3 478 (три тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 46 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.03.18.

Суддя Т.М. Ващенко