ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3304/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз

про стягнення 133965,34 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 16-64 від 14.04.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 10-0118 від 02.01.2018 р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (далі ПАТ Київоблгаз, відповідач) про стягнення 133965,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання ПАТ Київоблгаз зобов'язань за договором № 13-224-Б про купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 133965,34 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору.

30.11.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано відзив на позов б/н від 29.11.2017 р. (вх. № 25557/17 від 30.11.2017 р.), за змістом якого ПАТ Київоблгаз зазначає, що остаточні розрахунки за переданий природний газ обумовлені несвоєчасним поверненням позивачем відповідачу актів приймання-передачі природного газу, які, на думку відповідача, є підставою розрахунків за умовами договору. Таким чином, несвоєчасність повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу унеможливлювала здійснення ПАТ Київоблгаз своєчасних розрахунків за поставлений природний газ.

У судовому засіданні 30.11.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала; представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2017 р. розгляд справи був справи був відкладений на 21.12.2017 р.

Слід зазначити, що 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р. справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи думку присутніх у засіданні суду 21.12.2017 р. представників сторін, суд дійшов висновку, що справу № 911/3304/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження та зі стадії підготовчого провадження.

24.01.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача були подані письмові пояснення б/н від 19.01.2018 р., відповідно до яких позивач зазначив, що договором купівлі-продажу природного газу не повязано обовязку оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту, оскільки акт приймання-передачі лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця, а обовязок із складання акту приймання-передачі природного газу покладено саме на покупця.

За твердженням позивача, враховуючи те, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях/кварталах, визначені його вартість та строки оплати, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем, а тому час підписання та повернення актів позивачем не впливає на момент виникнення у відповідача зобовязання з його оплати.

Таким чином, на думку позивача, несвоєчасне повернення актів не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично отриманого природного газу у встановлений договором строк.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2018 р. підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2018 р.

У судовому засіданні 12.03.2018 р. представник позивача підтримувала позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 12.03.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (покупець) було укладено договір № 13-224-Б купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до пункту 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 58008,000 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання передачі.

У період з 10.07.2013 р. по 19.06.2015 р. позивачем та відповідачем були підписані додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14 та № 15 до договору № 13-224-Б від 04.01.2013 р.

На виконання умов договору позивач у період з січня 2013 р. по червень 2015 р. передав, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 549720698,70 грн.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно.

Вказані обставини були досліджені та встановлені господарським судом Київської області у справі № 911/3684/15.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 09.03.2017 р. позовні вимоги у справі № 911/3684/15 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Київоблгаз» про стягнення заборгованості за договором № 13-224-Б про купівлю-продаж природного газу було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 575045,80 грн. 3 % річних, 1966161,04 грн. інфляційних втрат, 8329658,25 грн. пені; провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 19105190,10 грн. припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р. вказане рішення суду першої інстанції було змінено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 575045,80 грн. 3 % річних, 1966161,04 грн. інфляційних втрат, 4164829,13 грн. пені, а також задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду частково: розстрочене виконання зазначеного рішення щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 4164829,13 грн. на строк один рік (на пропорційно-рівні щомісячні платежі) із обовязковим щомісячним платежем (не пізніше останнього робочого дня кожного місяця) в сумі 347069,09 грн.

Постановою Вищого господарського суду Київської області від 04.10.2017 р. залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р.

Згідно з п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду даної справи є вимога продавця до покупця про стягнення 3% річних у звязку з порушенням виконання зобовязання з оплати одержаного природного газу, нарахованих за період з 23.07.2015 р. по 21.12.2015 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Рішенням господарського суду Київської області від 09.03.2017 р. у справі 911/3684/15 було встановлено порушення виконання ПАТ «Київоблгаз» зобовязань щодо своечасної оплати одержаного природного газу.

Оскільки відповідач прострочив виконання основного грошового зобовязання, рішенням суду від 09.03.2017 р. (залишеним в цій частині без змін) було стягнуто з відповідача 575045,80 грн. 3% річних, розрахованих за період з 20.03.2015 р. по 22.07.2015 р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київоблгаз» остаточно розрахувалось з позивачем за спожитий природний газ лише 22.12.2015 р.

Позивач, звертаючись до суду з позовом у даній справі № 911/3304/17, просить стягнути з відповідача 133965,34 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати отриманого природного газу за січень - червень 2015 р. за договором № 13-224-Б від 04.01.2013 р., нарахованих за період з 23.07.2015 р. по 21.12.2015 р., який не був охоплений попереднім судовим рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 133965,34 грн., нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням часткових оплат щодо кожного акту приймання-передачі природного газу окремо за загальний період з 23.07.2015 р. до 21.12.2015 р., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що несвоєчасні розрахунки за переданий природний газ обумовлені несвоєчасним поверненням позивачем відповідачу актів приймання-передачі природного газу за січень - червень 2015 року, які є підставою розрахунків за умовами договору.

Таким чином, на думку відповідача, несвоєчасність повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу унеможливлювала здійснення Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Київоблгаз своєчасних розрахунків за поставлений природний газ.

Доводи відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6.1 договору у редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаним пунктом договору обов'язок покупця оплатити газ не ставиться в залежність від дати одержання відповідного акта приймання-передачі, тобто прострочення грошового зобов'язання покупця за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта чи його повернення продавцем.

Водночас, жодний інший пункт укладеного сторонами договору № 13-224-Б від 04.01.2013 р. також не пов`язує обов`язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акта.

Відповідно до умов договору акт приймання-передачі лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця (п. 4.1 договору), а обов'язок із складання акта приймання-передачі природного газу покладено саме на покупця (п. 3.4 договору). Зважаючи на те, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталів (п. 2.1 договору), визначена його вартість (п. 5.2 договору), то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем, а тому час підписання та повернення актів позивачем не впливає на момент виникнення у відповідача зобов'язання з його оплати.

Таким чином, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому несвоєчасне повернення актів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу у встановлений договором строк.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Окрім того, судом враховано, що факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань в частині здійснення своєчасних розрахунків за спожитий природний газ за договором № 13-224-Б від 04.01.2013 р. вже встановлений рішенням суду у справі № 911/3684/15, яке в цій частині залишено без змін судами вищих інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у повному обсязі.

Решта доданих до матеріалів справи документів та доводів сторін наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, код 20578072) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 133965 (сто тридцять три тисячі девятсот шістдесят пять ) грн. 34 коп. 3% річних, 2009 (дві тисячі девять) грн. 48 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 26.03.2018 р.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Бабкіна