ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 Справа № 917/102/18

м. Полтава

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Ст. Поділ, 5, м. Полтава, 36022, в особі Красногорівської філії, вул. Гоголя, 1/3, с. Красногорівка, Великобагачанський район, Полтавська обл., 38341

до Концерну Радіомовлення, Радіозв'язку та Телебачення, вул. Дорогожицька, буд. 10, м. Київ, 04112, в особі Полтавської філії, проспект Першотравневий, буд. 26-А, м. Полтава, 36011

про стягнення 35597,07 грн.,

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", в особі Красногорівської філії (далі - позивач/ ПАТ "Полтаваобленерго") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Концерну Радіомовлення, Радіозв'язку та Телебачення, в особі Полтавської філії 35597,07 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.02.2018. порушено провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 19.03.2018.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що позивач неправомірно посилається на договір про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016., оскільки він не поширюється на зобов'язання сторін по поставці електричної енергії здійсненій в січні 2017 року, а також на те, що зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат не відповідає постанові пленуму ВГСУ України від 17.12.2013. № 14 "Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Позивач у відповіді на відзив не погоджується із запереченнями відповідача, посилаючись на те, що відповідачем не виконано зобов'язання з оплати використаної електричної енергії за договором № 0005 від 03.10.2008., а також на те, що при нарахуванні інфляційних втрат позивач виходив з роз'яснень даних в Інформаційному листі ВГСУ від 17.07.2012. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позовній заяві зазначає, що 26.04.2016. між ним (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії № 5 (далі - договір).

Відповідно до цього договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до нього.

Позивач стверджує, що відповідач при сплаті рахунку від 19.01.2015. порушив умови договору від 26.04.2016. № 5 щодо строків оплати, та в зв'язку з цим згідно з пп. 4.2.1 вищевказаного договору та ст. 625 Цивільного кодексу України відповідачу нараховані інфляційні донарахування в розмірі 35597,00 грн. Вказану суму інфляційних втрат позивач просить суд стягнути з відповідача.

На підтвердження обсягів спожитої відповідачем електроенергії за період з 18.12.2014. до 18.01.2015. позивачем надано копію відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії за вказаний період, а також копію акту про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії від 19.01.2015.

Також позивачем надано копію рахунку № А0005 від 19.01.2015. на суму 221099,82 грн. і копії банківських виписок як доказів оплати відповідачем спожитої електроенергії.

Відповідач у відзиві стверджує, що позивач неправомірно посилається на договір про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016., оскільки він не поширюється на зобов'язання сторін по поставці електричної енергії здійсненій в січні 2015 року.

Суд погоджується із вказаним запереченням відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.4. договору про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016., він набуває чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2016. З дати набрання чинності цим договором, договір від 03.10.2008. № 0005 припиняє свою дію, а в частині виконання грошових зобов'язань вказаний договір діє до повного їх виконання.

Таким чином, на правовідносини сторін щодо оплати рахунку № А0005 від 19.01.2015. на суму 221099,82 грн. дії норм договору від 26.04.2016. № 5 не розповсюджуються.

У відповіді на відзив позивач посилається на договір від 03.10.2008. № 0005, проте не вказує про зміну підстав позову, навпаки не погоджується із запереченнями відповідача щодо неправомірності посилань у позовній заяві на договір від 26.04.2016. № 5 та просить суд не брати до уваги вказані заперечення відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У вказаний ГПК України строк заяви про зміну підстав позову від позивача не надійшло.

Судом встановлено, що на правовідносини сторін щодо оплати рахунку № А0005 від 19.01.2015. на суму 221099,82 грн., на підставі несвоєчасної оплати якого позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати, дії норм договору від 26.04.2016. № 5 не розповсюджуються. Таким чином, позов, підставою якого є неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 5 від 26.04.2016., є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

При цьому суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутися з позовом щодо стягнення інфляційних витрат нарахованих за несвоєчасну оплату рахунку № А0005 від 19.01.2015., вказавши належну підставу позову та надавши відповідні докази.

Також суд інформує позивача, що за усталеною судовою практикою, стягнення інфляційних втрат судом здійснюється з врахуванням п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240, 247, 248, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.03.2018.

Суддя О.С. Семчук