ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2018 м.Харків Справа № 905/57/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор»єва М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Шерстньова Олександра Юрійовича (АДРЕСА_1)

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (м.Краматорськ, Донецька область, 84306)

про стягнення 291187,57грн.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть справи:

Позивач, Фізична особа - підприємць Шерстньов Олександр Юрійович, с. Кам'яні Потоки, Кременчуцький район, Полтавська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 291187,57грн., з яких: 282330,21грн. - основний борг; 1949,00грн. - 3% річних, 5959,00грн.- інфляційні втрати та 949,36грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №15/203 від 10.03.17р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ між суддями сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/57/18.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.18р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/57/18; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 07.02.18р.

25.01.18р. до суду від відповідача надійшов відзив №17/40-107 від 22.01.18р. (з додатками) на позовну заяву, у якому останній, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просить суд в задоволенні позовну відмовити у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.02.18р. підготовче засідання відкладено на 28.02.18р.

07.02.18р. до суду від позивача надійшла письмова відповідь №б/н від 02.02.18р. (з додатком) на відзив відповідача.

У письмовій відповіді на відзив, позивач, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві, вважає свої позовні вимоги доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

22.02.18р. до суду від позивача надійшло клопотання №б/н від 19.02.18р. про долучення до матеріалів справи доказів здійснення відповідачем часткових оплат, а саме: банківські виписки за період з 01.04.17р. по 02.10.17р. та копії платіжних доручень.

Ухвалою суду за результатами підготовчого засідання 28.02.18р. закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 21.03.18р.

У судове засідання 21.03.18р. представники сторін не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що представники сторін були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини справи та подані докази, господарський суд

встановив:

10.03.17р. між позивачем Фізичною особою - підприємцем Шерстньовим Олександром Юрійовичем (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець) укладений договір поставки №15/203, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, передати у власність покупця, а покупець (відповідач) - прийняти та оплатити товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1. договору, ціна продукції вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору є величиною змінною та складається з суми всіх специфікацій, оформлених до даного договору, але не може перевищувати 5000000,00грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% 1000000. Загальна суму з ПДВ 6000000,00грн.

Пунктами 5.1.- 5.4. договору, сторони визначили такі умови поставки та транспортування: Строки та умови поставки товару вказуються у специфікаціях. Датою поставки товару вважається дата його передачі покупцю постачальником у встановленому в специфікації місці. Постачальник зобов'язан повідомити покупця про передбачувану дату поставки товара (продукції) не пізніше 3 днів до дати поставки. Постачальник зобов'язується в момент поставки товару вказати у товаросупровідних документах інформацію про країну виробника товару, торгову марку (при наявності) та виробника товару.

Відповідно до п.6.1. договору, постачальник зобов'язується надати покупцю одночасно з продукцією наступні документи: рахунок, сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності), накладну (у накладній обов'язкове посилання на отримувача продукції), товарно-транспортну накладку.

Якщо на момент передачі продукції будь-які з вищеперерахованих документів відсутні, вони повинні бути надані протягом 2 календарних днів після передачі продукції. (п.6.2. договору).

Згідно п.6.3. договору, датою переходу права власності являється дата, проставлена представником покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, підтверджуючим такій перехід, є накладна (видаткова накладна).

Відповідно до п.п.9.1., 9.2.. 9.3., 9.4. договору, оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України. За домовленістю сторін можливі інші види розрахунків. Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунків на оплату та сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією. Датою оплати товару (продукції) вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунка покупця.

Згідно п.10.6. договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочи, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочи.

Даний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 31.12.17р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії даного договору (п.п.13.1., 13.2., 13.3 договору).

Договір підписаний постачальником та представником покупця, і скріплений печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами договору підписані специфікації від №1 16.03.17р. та №2 від 04.04.17р., які визначають найменування, одиницю виміру, кількість, ціну без ПДВ, ціну з ПДВ, загальну вартість товару, умови поставки та оплати товару.

Так, згідно вказаних специфікацій сторонами узгоджено: умови поставки: СРТ, станція «Шпичкино» залізничним транспортом або СРТ, м.Краматорськ, склад покупця автомобільним транспортом («ІНКОТЕРМС»); умови оплати: протягом 35 днів після поставки товару та отримання покупцем документів, вказаних в п.6.1. договору; строк поставки: 6 робочих днів після письмової заявки покупця, але не пізніше 20 листопада 2017р. Період поставки: березень - листопад 2017р.

На виконання умов договору від 10.03.17р. та згідно специфікацій №1 від 16.03.17р. та №2 від 04.04.17р. відповідачу було поставлено відповідно до видаткових накладних №РН-55 від 26.06.17р., №РН-65 від 28.07.17р., №РН-71 від 08.08.17р. товар на суму 362170,55грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника одержувача на відповідних видаткових накладних та печаткою підприємства відповідача.

Наряд чи довіреність на отримання ТМЦ на ім'я представників відповідача до позовної заяви не додано, проте відсутність наряду/довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 11.06.15р. у справі №903/679/14.

Вищевказані видаткові накладні містять посилання на договір поставки №15/203 від 10.03.17р. Видаткові накладні підписані представниками сторін договору, та скріплені печатками.

Таким чином, на виконання умов договору поставки №15/203 від 10.03.17р., позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на загальну суму 362170,55грн.

Крім того, в підтвердження поставки відповідачу товару, позивачем до позовної заяви також додані копії специфікацій-накладних №60, №71 та №75 на відправлення деревини залізницею/водним шляхом від 26.06.17р., від 28.07.17р. та від 08.08.17р., актів приймання лісоматеріалів від 05.07.17р., від 01.08.17р. та від 14.08.17р., залізничної накладної від 26.06.17р., карантинних сертифікатів №60/23-6005/АА-420099 від 25.06.17р., №60/18-6006/АА-295819 від 03.08.17р. та № 60/18-6006/АА-295822 від 09.08.17р.

На оплату вартості поставленого товару позивачем виставлені рахунки-фактури №СФ-55 від 26.06.17р., №СФ-65 від 28.07.17р., №СФ-71 від 08.08.17р. на загальну суму 3612170,55грн., які також містять посилання на договір №15/203 від 10.03.17р.

Позивачем в тексті позовної заяви зазначено, що відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, у зв'язку з чим заборгованість за видатковою накладною №РН-55 від 26.06.17р. складає 35903,69грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар складає 282330,21грн., з яких: по видатковій накладній №РН-55 від 26.06.17р. - 35903,69грн., по видатковій накладній №РН-65 від 28.07.17р. - 126484,58грн., по видатковій накладній №РН-71 від 08.08.17р. - 119941,94грн.

04.10.17р. позивачем на адресу відповідача надіслано лист №188 від 03.10.17р. з вимогою виконати свої грошові зобов'язання, а саме погасити заборгованість по вищевказаним видатковим накладним протягом 5 банківських днів.

Крім того, 16.11.17р. позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу №190 від 16.11.17р. щодо негайного погашення вказаної заборгованості не пізніше 7 днів з моменту отримання даного листа.

Вказаний лист та вимога отримані представником відповідача 12.10.17р. та 24.11.17р., про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Зазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

З наведених обставини позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 282330,21грн., 3% річних в сумі 1949,00грн., інфляційних втрат в сумі 5959,00грн. та пені в сумі 949,36грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст.4, 173, 175 та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

У відповідності до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а по купець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.9.3. договору поставки №15/203 від 10.03.17р. сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунка на оплату та сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

Згідно п.2 специфікацій №1 та №2 оплата здійснюється протягом 35 днів після поставки товару та отримання покупцем документів, вказаних в п.6.1 договору.

В свою чергу, згідно п.6.1. договору постачальник зобов'язується надати покупцю одночасно з продукцією наступні документи: а) рахунок; б) сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності; в) накладну (в накладній обов'язкове посилання на отримувача продукції); г) товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п.9.7. сторонами передбачено, що в разі не отримання документів, зазначених в п.6.1. договору, покупець має право не оплачувати продукцію до моменту отримання всіх документів.

Суд зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України, а визначає момент початку відліку строку належного виконання грошового зобов'язання з оплати послуг, сплив якого зумовлює виникнення порушення такого зобов'язання у вигляді прострочення у відповідності до ст.610, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити за надані послуги.

Доводи відповідача щодо ненастання строку оплати товару по договору, оскільки згідно з п.6.1 договору, строк оплати настає після отримання всіх товаросупровідних документів, судом відхиляються з огляду на таке:

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище за умовами п.6.1. договору товаросупровідні документи повинні надаватись покупцю одночасно з продукцією.

Згідно п.9.7. договору в разі не отримання документів, зазначених в п.6.1. договору, покупець має право не оплачувати продукцію до моменту отримання всіх документів.

Отже, вказаними умовами договору не передбачено, що товаросупровідні документи виставляються покупцю окремо, шляхом вручення чи надсилання.

Відповідно до п.8.1., п.8.2. договору приймання товару (продукції) по кількості здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями; приймання товару (продукції) по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями.

Згідно з п.12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» від 15.06.1965р. №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966р. №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірних видаткових накладних відповідач не отримав ані рахунки-фактуру, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов'язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.

Згідно з положеннями ст.666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

В п.6.2. договору, передбачено якщо на момент передачі продукції будь-які з вищевказаних документів відсутні, вони повинні бути надані протягом 2 календарних днів після передачі продукції.

Доказів не надання позивачем товаросупровідних документів у встановлений п.6.2. договору строк, суду також не надано.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів. До того ж відповідач самостійно міг звернутися до позивача та отримати у випадку необхідності такі документи.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, ненадання товаросупровідної документації за відповідних актом, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та печатками відповідача у відповідних накладних та ним не оспорюється, тому суд дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання виконав відповідно до умов договору поставки №15/203 від 10.03.17р., а відтак відповідач не звільняється від обов'язку сплатити вартість отриманого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з того, що позов в частині стягнення основної заборгованості доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 282330,21грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 949,36грн. суд виходив з наступного:

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов'язано є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.10.6. договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочи, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочи.

Позивачем на підставі п.10.6. договору на суму основного боргу - 282330,00грн. нарахована пеня за період з 03.10.17р. по 26.12.17р. в розмірі 949,36грн.

Перевіривши правильність розрахунку пені (період: з 03.10.17р. по 26.12.17р., сума боргу - 282330,00грн., розмір пені у відсотках - 0,004%) судом встановлено, що розмір пені становить більшу суму, тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 949,36грн.

Враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому загальний розмір пені, який підлягає задоволенню складає 949,36грн.

Розрахунок пені судом здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних за період з 03.10.17р. по 26.12.17р. в розмірі 1949,00грн. та інфляцію за період з жовтня 2017р. по грудень 2017р. в розмірі 5959,00грн.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних судом встановлено, що розмір 3% становить більшу суму, а саме 1972,44грн, тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення таких нарахувань у розмірі 1949,00грн.

Враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому загальний розмір пені, який підлягають задоволенню складає 1949,00грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Також, у вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997р. N39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Судом перевірено розрахунок вказаних інфляційних нарахувань (період: жовтень 2017р. - листопад 2017р.) та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За вищевказаних обставин, враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати, суд вважає позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73-74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи - підприємця Шерстньова Олександра Юрійовича, с. Кам'яні Потоки, Кременчуцький район, Полтавська область до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу в сумі 282330,21грн., 3% річних в сумі 1949,00грн., інфляційних втрат в сумі 5959,00грн. та пені в сумі 949,36грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, м.Краматорськ, Донецька область, ) на користь Фізичної особи - підприємця Шерстньова Олександра Юрійовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) основний борг в сумі 282330,21грн., пеню у розмірі 949,36грн., 3% річних в сумі 1949,00грн., інфляційні втрати в сумі 5959,00грн., судовий збір в сумі 4367,81грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Рішення складено та підписано 21.03.2018р.

Суддя М.О. Лейба