УХВАЛА

м. Київ

19.03.2018Справа № АУ/201/26
Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі №910/16072/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні

відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 69943129 грн. 77 коп.

Представники:

від скаржника (боржника): ОСОБА_2 - представник за довіреністю №18022306 від 23.02.2018;

від стягувача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю №121-17 від 21.11.2017;

приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 - не з'явилась;

від третьої особи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/16072/16 позов Публічного акціонерного товариства «Київгаз» задоволено частково; припинено провадження в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» суми основного боргу у розмірі 50365684 грн. 80 коп.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» пеню у розмірі 4068315 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 322104 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1290218 грн. 45 коп. та судовий збір у розмірі 165631 грн. 35 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/16072/16 залишено без змін.

15.12.2017 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

09.01.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі № 910/16072/16, в якій скаржник просить суд: 1) визнати неправомірними дії та постанови приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт майна боржника від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт коштів на рахунках боржника від 28.12.2017 ВП№55450232; 2) зобов'язати приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт майна боржника від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт коштів на рахунках боржника від 28.12.2017 ВП№55450232; 3) постановити окрему ухвалу про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законодавства та направити її до Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України; 4) зобов'язати приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 повідомити суд та Публічне акціонерне товариство «Київенерго» про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2018 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі № 910/16072/16 до повернення матеріалів справи № 910/16072/16 до Господарського суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/16072/16 рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго», розгляд скарги призначено на 19.03.2018.

12.03.2018 до Господарського суду міста Києва від скаржника (боржника) надійшло клопотання про відкликання скарги, в якому скаржник просив суд залишити без розгляду скаргу на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі №910/16072/16.

16.03.2018 на виконання вимог ухвали суду приватним виконавцем долучено до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження АСВП№55450232 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі №910/16072/16.

16.03.2018 до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця ОСОБА_1 надійшов відзив на скаргу, в якому приватний виконавець вказав на те, що ним не було порушено норм закону, так як його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована на суму 40000000 грн. 00 коп., а сума стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі № 910/16072/16 не перевищує 6 млн грн.

19.03.2018 до Господарського суду міста Києва від стягувача надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких стягувач просив суд відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

19.03.2018 до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця надійшли письмові доповнення до відзиву, які не були прийняті судом до розгляду так як підписані особою, яка не має права їх підписувати (доповнення до відзиву підписані представником приватного виконавця на підставі довіреності, яка не є нотаріально посвідченою, що є порушенням ч. 2 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 19.03.2018 скаржник підтримав подане ним клопотання про залишення скарги без розгляду; стягувач просив суд розглянути скаргу по суті.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, на стадії cудового розгляду скарги на дії/бездіяльність, рішення приватного виконавця Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права скаржника на подання клопотання про залишення скарги без розгляду та відповідно повноважень суду щодо залишення скарги без розгляду. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, процесуальний закон, який регулює порядок здійснення господарського судочинства, не передбачає можливості застосування аналогії закону.

Ухвалою суду від 07.03.2018 було прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго», з огляду на що, враховуючи норми ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами такого розгляду суд повинен постановити ухвалу у відповідності до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України (тобто, по суті, задовольнити (частково) скаргу чи відмовити у задоволенні).

Суд зазначає, що розгляд судом скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця відбувається у порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення (розділ VI Господарського процесуального кодексу України), який передбачає особливий публічний порядок з імперативним регулюванням правовідносин, що виникають на стадії виконання судового рішення як завершальній стадії судового розгляду. Функція суду на даній стадії полягає у забезпеченні належного виконання судового рішення як кінцевої мети правосуддя, в тому числі шляхом контролю за дотриманням виконавцем порядку здійснення виконавчого провадження та дотриманням прав боржника та стягувача, зокрема шляхом встановлення правової визначеності під час перевірки судом у межах доводів скарги відповідності дій виконавця обсягу та порядку здійснення його повноважень, встановлених законом.

При цьому, викладені скаржником у клопотанні про залишення скарги без розгляду обставини щодо повного виконання рішення суду у справі №910/16072/16 та закінчення виконавчого провадження не пов'язані з предметом та підставами скарги і не дають підстави для висновку про усунення приватним виконавцем тих порушень (у випадку їх допущення), щодо яких подано скаргу.

У судовому засіданні 19.03.2018 представник скаржника (боржника) заявив усне клопотання про відкладення розгляду скарги з метою ознайомлення з відзивом на скаргу, поданими приватним виконавцем.

Суд відмовив у задоволенні клопотання скаржника про відкладення розгляду скарги, враховуючи строки розгляду скарги (у десятиденний строк - ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, судом у судовому засіданні 19.03.2018 було оголошено зміст заперечень приватного виконавця проти скарги, викладених у відзиві, та враховано, що у відзиві на скаргу приватним виконавцем не вказано будь-яких відомостей, про які скаржник не мав змоги довідатись станом на час судового розгляду.

Крім того, приватним виконавцем долучено до відзиву докази направлення його копії іншим учасникам справи.

У судовому засіданні 19.03.2018 представник скаржника повідомив, що він не отримав відзиву, однак суд зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України на стадії розгляду скарги на дії державного/приватного виконавця не передбачено обов'язку направляти учасниками справи копії заяв/документів іншим учасникам справи.

У судовому засіданні 19.03.2018 представник скаржника (боржника) підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні 19.03.2018 проти задоволення скарги заперечив.

Приватний виконавець у судове засідання 19.03.2018 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою приватного виконавця на ухвалі суду від 19.03.2018 про отримання вказаної ухвали нарочно.

При цьому, з огляду на явку у судове засідання представника приватного виконавця на підставі незасвідченої нотаріально довіреності (всупереч вимог ч. 2 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України), суд дійшов висновку, що уповноважений представник приватного виконавця (на підставі належним чином оформленої довіреності на підтвердження повноважень представляти інтереси приватного виконавця) у судове засідання 19.03.2018 не з'явився.

Представник третьої особи у судове засідання 19.03.2018 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 117.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом враховані строки розгляду скарги, встановлені статтею 342 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні 19.03.2018 скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі №910/16072/16, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб'єктом незалежної професійної діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру приватних виконавців України внесено інформацію, що ОСОБА_1 є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва на здійснює свою діяльність на підставі рішення про надання права на здійснення діяльності від 24.05.2017 та посвідчення № 0019 від 01.06.2017 (копія посвідчення долучена приватним виконавцем до відзиву на скаргу).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 27.12.2017 Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 із заявою про відкриття виконавчого провадження (вих. № 3814/09 від 27.12.2017), в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі №910/16072/16 про стягнення з боржника грошових коштів у загальному розмірі 5846270 грн. 38 коп.; накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках боржника, та майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що 27.12.2017 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55450232 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі №910/16072/16; стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 584627 грн. 04 коп.

Відповідно до п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Судом встановлено, що 27.12.2017 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про арешт майна боржника ВП№55450232, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - Публічному акціонерному товариству «Київенерго», у межах суми звернення стягнення 6430897 грн. 42 коп. (з урахуванням основної винагороди приватного виконавця).

Судом встановлено, що 28.12.2017 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника ВП№55450232, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника, відкритих а ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Перший український міжнародний банк» в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 6430897 грн. 42 коп.

Судом встановлено, що 17.01.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№55450232 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою закінчено виконавче провадження ВП№55450232 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі №910/16072/16 та припинено чинність арешту майна та коштів боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), припинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 18.01.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника ВП№55450232, якою знято арешт з усього майна боржника.

Звертаючись з даною скаргою до суду, скаржник (боржник) вказав на те, що відповідно до п. 1-1 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до 1 січня 2018 року приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить шість та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, тоді як відповідно до постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП№55450232 загальна сума звернення стягнення становить 6430897 грн. 42 коп. та саме в межах цієї суми накладено арешт на кошти та майно боржника.

Наведені обставини, як зазначив скаржник, свідчать про порушення приватним виконавцем вимог закону, зокрема приватним виконавцем було вчинено виконавчі дії, сума звернення стягнення за яким перевищує 6 мільйонів грн.

Крім того, скаржник вказав на те, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців України приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на суму 10000000 грн. 00 коп. на підставі договору №ВТО/069/17 від 10.08.2017, а відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець не має права здійснювати виконавчі дії, якщо сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають у нього на виконанні, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця.

За таких обставин, скаржник просить суд: 1) визнати неправомірними дії та постанови приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт майна боржника від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт коштів на рахунках боржника від 28.12.2017 ВП№55450232; 2) зобов'язати приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт майна боржника від 27.12.2017 ВП№55450232, про арешт коштів на рахунках боржника від 28.12.2017 ВП№55450232; 3) постановити окрему ухвалу про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законодавства та направити її до Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України; 4) зобов'язати приватного виконавця виконавчого органу м. Києва ОСОБА_1 повідомити суд та Публічне акціонерне товариство «Київенерго» про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги у десятиденний строк з дня її одержання.

У ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України. До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Відповідно до п. 1 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 1-1 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до 1 січня 2018 року приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить шість та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Таким чином, до 01.01.2018 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 не мала права здійснювати примусове виконання рішень, за якими сума стягнення становить шість та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, рішення суду про стягнення заборгованості та постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди є за своєю правовою природою різними рішеннями, а отже обмеження, встановлені у п. 1-1 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», повинні застосовуватися до кожного з таких рішень окремо.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/16072/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та постановою Верховного Суду від 21.02.2018, позов Публічного акціонерного товариства «Київгаз» задоволено частково; припинено провадження в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» суми основного боргу у розмірі 50365684 грн. 80 коп.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» пеню у розмірі 4068315 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 322104 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1290218 грн. 45 коп. та судовий збір у розмірі 165631 грн. 35 коп., що разом становить 5846270 грн. 38 коп.

Таким чином, сума стягнення за рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/16072/16 не перевищує 6 мільйонів грн., а отже приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 мала право здійснювати примусове виконання вказаного рішення.

Крім того, як встановлено судом, 27.12.2017 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55450232 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі №910/16072/16; стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 584627 грн. 04 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Суд зазначає, що рішення приватного виконавця про стягнення основної винагороди з боржника є окремим рішенням (яке підлягає примусовому виконанню) від судового рішення про стягнення з боржника заборгованості.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості тверджень скаржника, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 було порушено норми закону у зв'язку з вчиненням виконавчих дій, сума звернення стягнення за якими перевищує 6 млн. грн.

Щодо тверджень скаржника, що приватним виконавцем були вчинені виконавчі дії на суму стягнення за виконавчими документами, що перевищує страхову суму за договором страхування цивільно-правової відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов'язаний до початку здійснення діяльності застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» забороняється здійснення діяльності приватного виконавця без чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Таким чином, приватний виконавець зобов'язаний до початку здійснення ним діяльності застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, та у випадку, якщо сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує розмір страхової суми за договором страхування, приватний виконавець не має права виконувати рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця має становити 10 відсотків загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

Протягом перших трьох років зайняття діяльністю приватного виконавця мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця не може бути меншим загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 становить 3200 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який набрав чинності 05.10.2016, протягом одного року після набрання чинності цим Законом розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця має становити не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, станом на дату відкриття виконавчого провадження ВП№55450232 (27.12.2017) розмір страхової суми приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 повинен був бути у будь-якому випадку не менше 3200000 грн. 00 коп. та водночас відповідати (дорівнювати) загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року (з огляду на те, що посвідчення приватного виконавця №0019 видане 01.06.2017).

У поданій до суду скарзі скаржник вказав на те, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців України приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на суму 10000000 грн. 00 коп. на підставі договору №ВТО/069/17 від 10.08.2017.

Суд зазначає, що вказана страхова сума (10000000 грн. 00 коп.) перевищує мінімальний розмір страхової суми (1000 розмірів мінімальної заробітної плати).

Водночас, будь-яких доказів, що у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 протягом року перебували на виконанні інші виконавчі документи, загальна сума стягнення за якими перевищувала 10000000 грн. 00 коп., скаржником (боржником) суду не надано.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець не має права здійснювати виконавчі дії, якщо сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають у нього на виконанні, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця. У такому разі приватний виконавець зобов'язаний укласти договір страхування на належну страхову суму.

Приватним виконавцем до відзиву на скаргу долучено копію Додаткової угоди від 26.12.2017 до Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця № ВТО/069/17 від 09.08.2017, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рідна», в якій зазначено, що сторони дійшли згоди збільшити страхову суму до 40000000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 не було допущено порушень закону (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів») щодо обмеження права на вчинення виконавчих дій у межах страхової суму за договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, викладені скаржником у поданій до суду скарзі обставини щодо порушень приватним виконавцем закону при здійсненні виконавчого провадження визнаються судом недоведеними, а отже вимоги скаржника щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця ОСОБА_1, визнання неправомірними постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№55450232 від 27.12.2017, постанови про арешт майна боржника ВП№55450232 від 27.12.2017 та постанови про арешт коштів боржника ВП№55450232 від 28.12.2017 та зобов'язання приватного виконавця скасувати вказані постанови, - є необґрунтованими.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі №910/16072/16.

Що стосується вимог скаржника, викладених у п. 3 прохальної частини скарги - постановити окрему ухвалу про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законодавства та направити її до Дисциплінарної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 3 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

З огляду на висновок суду про недоведення скаржником наявності порушень закону у діях приватного виконавця з підстав, зазначених у скарзі, підстави для постановлення судом окремої ухвали щодо приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у справі №910/16072/16.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена 28.03.2018

Суддя І.М. Отрош