ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2018 р.Справа № 922/290/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюкову Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобількомунсервіс", смт. Пісочин
про стягнення коштів у розмірі 17 451,11 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.06.2017 р.

відповідача - не з'явився

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/290/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Мобількомунсервіс", про стягнення 43 481,01 грн. основного боргу, 976,21 грн. пені, 205,76 грн. 3% річних та 350,82 грн. інфляційних втрат. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 лютого 2018 року, позовну заяву товариства з обмеженою відповідальність "Системи прогресивної очистки" залишено без руху. 23 лютого 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у справі № 922/290/18, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20 березня 2018 року. 19 березня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду заяву позивача, товариства з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки", м. Харків, про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 7279 від 19 березня 2018 року) за якою позивач просить суд стягнути з відповідача 17 009,39 грн. основної заборгованості; 307,83 грн. пені; 56,21 грн. 3% річних; 77,68 грн. інфляційних втрат.

В призначене судове засідання 20 березня 2018 року з'явився представник позивача. Відповідач свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 155) та повністю узгоджується з приписами п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 62418, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, вулиця Квартальна, будинок 5/9, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог), з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01 серпня 2016 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір № М-03 про надання послуг. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, предметом даного договору є надання широкого спектру клінінгових послуг на об'єкті замовника, що знаходиться смт. Пісочин Харківський район. Види, перелік та вартість послуг визначаються додатковими угодами до цього договору, що є його невід'ємними частинами та підставою для розрахунків між сторонами. Виконавець на прохання замовника може виконувати інші додаткові послуги. Ціна договору складається з вартості послуг за усіма Актами наданих послуг протягом дії цього договору. Оплата здійснюється замовником шляхом оплати наданих послуг протягом 15 банківських днів з дати підписання акту наданих послуг. Ціни на послуги встановлюються в національній валюті України. Форма та вид розрахунків - безготівковий банківський переказ. Факт виконання договірних зобовязань виконавця підтверджується Актом наданих послуг, що складається і підписується сторонами один раз на місяць. Замовник зобов'язується, зокрема, своєчасно здійснювати оплату в строки, зазначені в даному договорі (п. 3.1 договору). У випадку порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність визначену цим договором або чинним законодавством України (п. 4.1 договору). Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2017 року включно, але у будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. У разі, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку дії договору не заявить про бажання його припинити, договір вважається подовженим на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік. На виконання умов даного договору між сторонами підписано додаткову угоду № 1 від 01 серпня 2016 року. Як вказує позивач у позовній заяві, він свої зобов'язання за договором № М-03 про надання послуг від 01 серпня 2016 року виконав повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від: 31 серпня 2016 року № 1 на суму 14 680,06 грн.; від 30 вересня 2016 року № 2 на суму 18 188,94 грн.; від 31 жовтня 2016 року № 3 на суму 20 015,00 грн.; від 30 листопада 2016 року № 4 на суму 18 081,53 грн.; від 31 грудня 2016 року № 5 на суму 12 674,98 грн.; від 31 січня 2017 року № 1 на суму 11 386,00 грн.; від 28 лютого 2017 року № 2 на суму 9 094,48 грн.; від 31 березня 2017 року № 3 на суму 10 383,46 грн.; від 30 квітня 2017 року № 4 на суму 8 521,60 грн.; від 31 травня 2017 року № 5 на суму 11 242,78 грн.; від 30 червня 2017 року № 6 на суму 10 240,24 грн.; від 31 липня 2017 року № 7 на суму 9 738,96 грн.; від 31 серпня 2017 року № 8 на суму 11 099,56 грн.; від 30 вересня 2017 року № 9 на суму 10 598,28 грн.; від 31 жовтня 2017 року № 10 на суму 10 097,02 грн.; від 30 листопада 2017 року № 11 на суму 10 168,62 грн.; від 31 грудня 2017 року № 12 на суму 11 099,56 грн.; від 31 січня 2018 року № 1 на суму 8 378,38 грн., які підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств. Однак, відповідач умови вище вказаного договору в частині оплати отриманих послуг не сплатив своєчасно та в повному обсязі, що й стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до приписів статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору № М-03 про надання послуг від 01 серпня 2016 року в частині сплати вартості наданих послуг своєчасно та в повному обсязі, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за надані послуги, яка, з урахування оплат становить 17 009,39 грн. З огляду на вище викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 009,39 грн. заборгованості за договором № М-03 про надання послуг від 01 серпня 2016 року є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 56,21 грн. 3% річних та 77,68 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних складає 56,21 грн. та інфляційних втрат складає 77,68 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 307,83 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчитяється у письмовій формі, недодержання письмової форми є наслідком нікчемність правочину. Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування нарахування 307,83 грн. пені позивач посилається на ст. 216, 230 ГК України. Втім, дане посилання позивача на вимоги вказаних статей є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що умовами договору № М-03 про надання послуг від 01 серпня 2016 року не передбачено відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати.

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 307,83 грн. пені, як в необґрунтованих та безпідставно заявлених.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 1 730,92 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 196, 201, 208-210, 217, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мобількомунсервіс" (62418, Харківська обл., Харківський р-н. смт. Пісочин, вул. Квартальна, 5/9, в тому числі з п/р 4551 в ХГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" м. Харків, МФО 351533, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки" (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24, п/р 3030 в ХГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" м. Харків, МФО 351533, ) 17 009,39 грн. основного боргу, 56,21 грн. 3% річних, 77,68 грн. інфляційних втрат та 1 730,92 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/290/18