РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2018Справа № 910/19687/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Київської місцевої прокуратури № 2 (02160, м. Київ, вул. Каунаська, 3-В) в інтересах держави в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141)

до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича (02160, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про повернення земельної ділянки

Представники сторін:

від прокуратури: Такташов Д.О. - прокурор

від позивача: Закаль О.О. - представник

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Київська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича про повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що оскільки, земельна ділянка орієнтовною площею 0,1 га по вул. Срібнокільській у Дніпровському районі міста Києва, на якій розміщено комплекс металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність згідно бази даних міського земельного кадастру не надавалась у власність чи користування, рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність чи користування Фізичній особі-підприємцю Чупраку С.М., Київською міською радою також не приймалось, то за вказаних обставин й виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19687/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.11.2017 за участю представників сторін.

17.11.2017 до Господарського суду міста Києва надійшли від Київської міської ради пояснення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 06.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 20.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 за № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 за № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 суд ухвалив розглядати справу № 910/19687/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у даній справі призначено на 24.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 підготовче засідання відкладено у порядку ст. ст. 183, 202 Господарського процесуального кодексу України на 07.02.2018.

У зв'язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання призначене на 07.02.2018 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2018 розгляд справи призначено на 21.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 закрито підготовче провадження, судовий розгляд справи призначено на 14.03.2018.

У даному судовому засіданні представник Київської місцевої прокуратури № 2 підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача також просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав.

Так, місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича є: 02160, АДРЕСА_1.

Разом з тим, ухвали Господарського суду міста Києва від 10.11.2017, від 17.11.2017, від 06.12.2017, від 20.12.2017, від 24.01.2018, від 12.02.2018 та від 21.02.2018 направлялись судом на зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверти повертались із відмітками: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про розгляд справи № 910/19687/17 належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, у судовому засіданні 14.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акт обстеження земельної ділянки № 17-1340-02 в якому встановлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 0,1 га по вул. Срібнокільській у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки 90:007:0074) розміщено комплекс металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність.

Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 92140813 від 17.07.2017 первинна реєстрація власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 5-Г, проведена за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фламінго і Ко" на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2013.

В подальшому на підставі договорів купівлі продажу від 29.10.2013 та 31.10.2013 право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна перейшло до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича.

Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об'єкти нерухомого майна загальною площею 886, 6 кв.м., які розташовані за адресою вул. Срібнокільська, 5-Г у м. Києві, належать на праві приватної власності Фізичній особі-підприємцю Чупраку Сергію Миколайовичу.

В той час, як вказує Київська місцева прокуратура № 2 розміщення вищезазначених металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність, здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Як вказує прокуратура, рішення щодо передачі земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га по вул. Срібнокільській у Дарницькому районі м. Києва у власність чи користування Київська міська рада не приймала.

Мотивуючи позовні вимоги місцева прокуратура вказує про те, що спір у справі виник у зв'язку з незаконним, на їх думку користуванням відповідачем самовільно зайнятою земельною ділянкою, на якій розміщено самочинно збудований об'єкт нерухомості, без будь-яких правовстановлюючих документів, чим за твердженням прокуратури, завдається шкода інтересам територіальної громади міста Києва та порушуються інтереси держави, а тому така земельна ділянка підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

При цьому, статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, частиною 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України вказано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В той час, відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на нерухоме майно.

Відтак, Київська міська рада є органом, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від імені територіальної громади міста Києва повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

Так, невжиття Київською міською радою відповідних заходів представницького характеру, спрямованих на захист державних інтересів й обумовлює необхідність звернення Київської місцевої прокуратури № 2 з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради.

З огляду на наведене вбачається, що звернення місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Києва, уповноваженим органом якої є Київська міська рада.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вказувалось вище та встановлено судом, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 92140813 від 17.07.2017 первинна реєстрація власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 5-Г, проведена за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фламінго і Ко" на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2013 у справі № 754/6095/13.

Разом з тим, в подальшому на підставі договорів купівлі продажу від 29.10.2013 та 31.10.2013 право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна перейшло до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2017 за № 92134871, об'єкти нерухомого майна загальною площею 886, 6 кв.м., які розташовані за адресою вул. Срібнокільська, 5-Г у м. Києві, належать на праві приватної власності Фізичній особі-підприємцю Чупраку Сергію Миколайовичу (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0).

Судом встановлено, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 23.08.2017 складено акт обстеження земельної ділянки № 17-1340-02 в якому встановлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 0,1 га по вул. Срібнокільській у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки 90:007:0074) розміщено комплекс металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність.

Крім того, у вказаному акті було вказано, що рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала. Документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані.

При цьому, було встановлено, що територія земельної ділянки, на якій розміщені вказані споруди частково потрапляє до прибережної захисної смуги, яка затверджена рішенням Київської міської ради від 26.02.2010 № 33/3471 "Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва".

Також, Департаментом було встановлено, що при використанні земельної ділянки, на якій розміщено комплекс металевих споруд, вбачаються ознаки порушення вимог земельного законодавства, а саме, самовільне зайняття земельної ділянки (ст. 211 Земельного кодексу України).

Крім того, як вказано в даному акті обстеження, на час повторного обстеження встановлено, що Товариством з обмежною відповідальністю "Земля-2000" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель (що згідно бази даних міського земельного кадастру обліковуються, як землі не надані у власність чи користування, код ділянки: 90:007:0074) Чупраку Сергію Миколайовичу для експлуатації та обслуговування будівлі на вул. Срібнокільській, 5-г у Дарницькому районі м. Києва. На підставі зазначеної документації в Державному земельному кадастрі 24.02.2017 зареєстровано земельну ділянку площею 0,1357 га (кадастровий номер :90:007:0120) за адресою: вул. Срібнокільська, 5-г у Дарницькому районі м. Києва (цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури).

Приписи статті 61 Земельного кодексу України передбачають, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

В той час, як в порушення наведених приписів на земельній ділянці по вул. Срібнокільській, 5-г у Дарницькому районі м. Києва, яка як було встановлено в акті обстеження № 17-1340-02 частково потрапляє до прибережної захисної смуги, розміщено комплекс металевих споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України вказує, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Підпункт 2.1. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Пункт 3.1. вказаної постанови передбачає, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне заняття земельної ділянки.

Відтак, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності і є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

А отже, викладене вище дає підстави дійти висновку, що розміщення вищевказаних металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність здійснено на земельній ділянці, що не була для цього відведена.

Приписи ст. 375 Цивільного кодексу України передбачають, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Нормами статті 367 Цивільного кодексу України закріплено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Позаяк, винятком вказаної норми може бути право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, оскільки об'єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а отже, є самочинним, то в розумінні ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності у Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича або інших осіб на даний об'єкт не виникло.

Крім того, суд вказує про те, що визнання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2013 у справі № 754/6095/13 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фламінго і Ко" права власності на об'єкт самочинного будівництва не змінює правової природи цього об'єкта та не усуває порушень земельного законодавства, допущених при будівництві такого об'єкту.

Суд вважає за необхідне також вказати про те, що самочинне будівництво нерухомості, яке здійснюється без згоди власника майна земельної ділянки, визнається протиправним втручанням у право мирного володіння майном громади міста та землекористувача, навіть при наявності судового рішення, на підставі якого визнано право власності на об'єкт самочинного будівництва з обов'язком провести його державну реєстрацію.

Суттєвим є те, що у судовому провадженні щодо визнання права власності на самочинне будівництво та його державної реєстрації, власник земельної ділянки та її законний користувач не були залучені до участі у судовому процесі, а тому, таке судове рішення не може впливати на їх право на судовий захист у спосіб обраний позивачем.

Відтак, викладене свідчить про те, що відповідач на даний час без оформлення передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України документів використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,1 га по вул. Срібнокільській у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки 90:007:0074) для розміщення комплекс металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність.

Крім того, слід також зазначити, у поданих Київською міською радою поясненнях вказано, що жодних рішень стосовно передачі спірної земельної ділянки у власність не приймалось, а тому, як вказує позивач в подальшому не могло відбуватись і переходу такого права в порядку ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича. Також зазначає проте, що невиконання відповідачем вимог земельного законодавства порушує інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися землями міста Києва, регулювати земельні відносини з метою створення умов для раціонального використання та охорони земель.

Отже, судом встановлено, що право користування на спірну земельну ділянку під будівництво нікому в установленому законом порядку не надавалось, а тому, в подальшому не могло й відбутись переходу такого права в порядку ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України до Фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не було спростовано заявлених позивних вимог, а також зважаючи на те, що у відповідності до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, то за таких підстав суд вважає, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, вибула з володіння власника не за його волею та з огляду на те, що зведене нерухоме майно порушує права позивача як власника земельної ділянки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути власнику земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича (02160, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141 ) земельну ділянку площею 0.1 га по вул. Срібнокільська 5-Г у Дарницькому районі міста Києва (код ділянки 90:007:0074), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Чупрака Сергія Миколайовича (02160, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код 02910019; ДКСУ м. Києва, МФО 820172, рахунок - 1062) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 26.03.2018

Суддя Д.О. Баранов