ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2018                      Справа № 905/96/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» (85323, вул. Коржова, буд.16, м. Мирноград, Донецька обл.; )

до відповідача: Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, вул. Дружби, буд.19, м. Торецьк, Донецька обл..; )

про стягнення 23 681,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з’явився.

від відповідача: представник не з’явився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ч.3 ст. 222 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.03.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство «Донецький експертно-технічний центр Держпраці», звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Торецьквугілля», про стягнення 33 681,88 грн., з яких: 22 336,04 грн. - сума основного боргу, 4 550,26 грн. - сума інфляційних втрат, 1 122,23 грн. – сума 3% річних, 4 109,83 грн. – сума пені, 1 563,52 грн. – сума штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов’язань щодо повної оплати фактично виконаних робіт за договором №25 на виконання роботи від 19 січня 2016р., внаслідок чого виникли підстави для стягнення суми основного боргу та нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу.

Ухвалою суду від 17.01.2018р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/96/18. Підготовче засідання призначено на 20.02.2018р.

05.02.2018р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог ДП «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» у сумі 33 681,88 грн.

Ухвалою від 20.02.2018р. господарським судом Донецької області відкладено підготовче засідання на 12.03.2018р.

07.03.2018р. від позивача через офіційну електронну пошту суду надійшла заява за вих.№219 від 07.03.2018р. про зменшення розміру позовних вимог у зв’язку із здійсненням відповідачем часткового погашення основного боргу у сумі 10 000,00грн. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 12 336,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 550,26 грн., 3% річних у розмірі 1 122,23 грн., пеню у розмірі 4 109,83 грн. та штраф у розмірі 1 563,52 грн., в разом 23 681,88 грн.

В ухвалі від 12.03.2018р. господарським судом Донецької області зазначено про здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням наданої заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі №905/96/18 та призначено розгляд справи по суті на 29.03.2018р.

19.03.2018р. від позивача через канцелярію суду надійшла аналогічна за змістом заява за вих.№219 від 07.03.2018р.

В засідання суду 29.03.2018р. сторони не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2016р. між Державним підприємством «Донецький експортно-технічний центр Держпраці» (далі – виконавець) та Державним підприємством «Дзержинськвугілля» (далі – замовник) було укладено договір №25 на виконання роботи (далі за текстом - Договір), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується виконати роботу «Експертизу щодо додержання вимог законодавства з питань ОП та ПБ під час виконання заявлених робіт п/н (п.п.2 (монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування устаткування п.7, 15 дод.3), 4, 13, 14 дод.2 Постанови КМУ №1107 від 26.10.11); під час експлуатації заявленого устаткування п/н (п.п.7, 15, 17, 19 дод.3 Порядку) (далі - робота).

Замовник, зокрема, зобов’язується прийняти від виконавця результат виконаної роботи незалежно від результату висновку (позитивного чи негативного) за актом здавання-приймання виконаної роботи та оплатити роботу в розмірах і в строки, передбачені п.п.2.1., 2.2. Договору (п.6.3. Договору).

Відповідно до п.2.1. договору, загальна вартість роботи є договірною і складає 132 536,04 грн., в т.ч. ПДВ – 22089,34 грн., що підтверджується Протоколом узгодження договірної вартості роботи (додаток №1 до цього договору). Ціна договору є звичайною ціною. Ціна договору відповідає рівню ринкових цін.

Замовник після підписання договору та отримання від виконавця рахунку зобов’язується протягом 7 банківських днів здійснити 50% передоплату договірної вартості роботи, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Остаточна сума договірної вартості роботи сплачується замовником протягом 15 календарних днів після підписання акту здавання-приймання виконаної роботи. Дата отримання коштів від замовника, є дата зарахування коштів на банківський рахунок виконавця (п.2.2. договору).

Здавання-приймання виконаної роботи здійснюється сторонами за актом здавання-приймання виконаної роботи (п.4.1. договору).

За порушення сторонами строків виконання своїх зобов’язань, винна сторона сплачує пеню у розмірі 0,1 % вартості роботи, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів – додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. ( п.5.3. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, останній вважається укладеним з дня його підписання сторонами та набирає чинності з дня виконання першої події, пов’язаної з виконанням однієї із сторін своїх зобов’язань за договором та діє до 31.12.2016р., а в частині невиконання зобов’язань – до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

На підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 513 від 11.08.2016р. Державне підприємство «Джержинськвугілля» перейменовано у «Державне підприємство «Торецьквугілля».

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов’язань за договором №25 на виконання роботи на загальну суму 132 536,04 грн. підтверджується актом №682 здавання-приймання виконаної роботи (послуги) від 31.03.2016р. на загальну суму 132 536,04 грн., в т.ч. ПДВ 89 000,00 грн.

Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що роботи за договором №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. на загальну суму 132 536,04 грн., були виконанні позивачем належним чином та прийняті відповідачем у повному обсязі.

У свою чергу, відповідачем в якості сплати вартості виконаних робіт на користь виконавця були перераховані грошові кошти у загальній сумі 120 200,00 грн. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується платіжними дорученнями №73 від 21.01.2016р., №533 від 09.03.2016р., №252 від 20.01.2017р., №498 від 08.06.2017р., №462 від 08.06.2017р., №713 від 03.08.2017р., №1322 від 26.02.2018р., розрахунком позивача розміру позовних вимог та не заперечується відповідачем.

Так, судом встановлено, що зобов’язання з оплати вартості наданих послуг за договором №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. відповідачем виконані не в повному обсязі, вартість послуг у розмірі 12 336,04 грн. станом на час розгляду справи не сплачена.

Невиконання відповідачем умов договору №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. стало підставою для звернення Державного підприємства «Донецький експортно-технічний центр Держпраці» до суду з даним позовом.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Розглядаючи даний спір та проаналізувавши укладений між сторонами договір №25 на виконання роботи від 19.01.2016р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, за яким, відповідно ст.837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обов’язку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено пунктом 2.2. договору, протягом 15 календарних днів після підписання акту здавання-приймання виконаної роботи.

Граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим пунктом 2.2. договору, згідно з актом №682 здавання-приймання виконаної роботи (послуги) від 31.03.2016р. є 15.04.2016р.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобов’язання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. у сумі 12 336,04 грн. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 1 122,23 грн. за період з 16.04.2016р. по 18.12.2017р., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за вказаний період, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно вірним, на підставі чого позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості виконаних робіт у загальному розмірі 4 550,26 грн. за період з 16.04.2016р. по 18.12.2017р.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, на підставі чого позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню на загальну суму 4 109,83 грн. за період з 16.04.2016р. по 16.10.2016р., виходячи з розміру 0,1% в день від вартості неоплачених робіт за кожний день прострочення.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 7.3. Договору, зокрема, передбачено, що за порушення сторонами строків виконання своїх зобов’язань, винна сторона сплачує пеню у розмірі 0,1 % вартості роботи, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів – додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок останньої без врахуванням вимог ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України.

Стосовно нарахування пені за вказаний позивачем період, судом встановлено, що фактично розмір пені, з урахуванням ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, становить 3 787,36 грн., на підставі чого позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, в іншій частині нарахована до стягнення пеня задоволенню не підлягає.

Також, позивачем на підставі п.7.3 договору №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. нараховано та пред’явлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 1 563,52 грн. за прострочення виконання зобов’язання по сплаті виконаних робіт більше 30 днів.

Так, судом перевірено та встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягає задоволенню.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

У зв’язку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 629, 837 Цивільного кодексу України; ст.ст. 174, 193, 230, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (, місцезнаходження - 85200, Донецька область, місто Торецьк, вулиця Дружби, будинок 19) на користь Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» (, місцезнаходження - 85323, Донецька область, місто Мирноград, вул. Коржова, буд.16) заборгованість за договором №25 на виконання роботи від 19.01.2016р. у розмірі 12 336,04 грн., 3% річних у розмірі 1 122,23 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 550,26 грн., пеню у розмірі 3 787,36 грн., штраф у розмірі 1 563,52 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 578,21 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 29.03.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2018р.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя                      Ю.С. Мельниченко