КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. Справа№ 927/250/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Чуніхін О.М. довіреність № 09/03-2017 від 09.03.17;

від відповідача: Тарасенко Д.В. довіреність № б/н від 29.12.16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заньківське"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 (повне рішення складено 15.12.2017)

у справі №927/250/17 (головуючий суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заньківське"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро"

про відшкодування збитків та стягнення штрафу 412739,50 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Занківське" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро" (далі - відповідач) про стягнення 468 893 грн. 55 коп. збитків, спричинених втратою переданого на зберігання зерна кукурудзи, та 46 889 грн. 36 коп. штрафу, передбаченого договором складського зберігання зерна №1111/1 від 11.11.2016 р.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 373 178 грн. 67 коп. вартості кукурудзи 3-го класу та 47 493 грн. 60 коп. вартості кукурудзи некласної, а також 42 067 грн. 23 коп. штрафу.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 р. у справі №927/250/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 р., в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів були мотивовані тим, що позивачем не доведено факту втрати відповідачем частини переданого йому на зберігання зерна кукурудзи, а, отже, не доведено наявності в діях (бездіяльності) останнього складу цивільного правопорушення.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2017 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

У постанові Вищого господарського суду України зазначено, що пунктом 5.1.9 договору зберігання зерна передбачено, зокрема, що кількість зерна, яке відпускається у відповідності з актом-розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%. При цьому, попередні судові інстанції не надали належної правової оцінки даній умові договору, яка була погоджена сторонами при його укладенні. Проте, з огляду на закріплений в ст. 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, наведена обставини, є істотною для вирішення спору у справі №927/250/17.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі №927/250/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Заньківське" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в порушення умов Договору відповідач не повернув зі зберігання 85,493395 тон кукурудзи 3 класу та 11,308 кукурудзи не класної, вказана кукурудза у відповідача відсутня, а тому він повинен сплатити збитки в розмірі вартості зазначеної кукурудзи та договірний штраф.

11.01.2018 матеріали справи №927/250/17 надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 призначено розгляд справи на 20.02.2018.

02.02.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем невірно тлумачиться п.5.1.9 Договору, оскільки внаслідок здійснення відповідачем заходів з покращення якості зерна (очищення, сушіння), утворився побічний продукт кукурудзи 3 класу в кількості 86054 кг та побічний продукт некласної кукурудзи в кількості 11140 кг, а також 168 кг кукурудзи некласної, які залишаються невибраними позивачем. Покращення якості зерна проводилось відповідно до умов Договору та чинного законодавства, а тому у діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 20.02.2018 по 13.03.2018.

28.02.2018 від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку збитків та штрафу.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

11.11.2016 між відповідачем, як Зерновим складом, та позивачем, як Поклажодавцем, було укладено договір складського зберігання зерна №1111/11 (далі - Договір), відповідно до умов якого Поклажодавець зобов'язаний передати зернові, зернобобові та олійні культури урожаю 2016 року (надалі - зерно) в кількості та якості згідно додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною, та відповідних складських документів, а Зерновий склад зобов'язаний прийняти зерно на зберігання на умовах, визначених даним договором, забезпечуючи знеособлене зберігання зерна за культурами та класами, та в установлений строк повернути його Поклажодавцю або зазначеній ним третій стороні, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. Договору).

Якість зерна, переданого поклажодавцем на зберігання, повинна відповідати вимогам діючих в Україні державних стандартів (п. 2.2. договору).

У пункті 2.5 договору сторони погодили, що у разі невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів зерновий склад здійснює за рахунок поклажодавця доробку зерна (включаючи, але, не обмежуючись, послугами з сушки та/або очистки зерна) до середньоскладських показників якості, зокрема, по кукурудзі: по вологості - до 14%, смітна домішка до 2%.

Приймання відповідачем кожної партії зерна проводиться в присутності представника позивача за її фактичною якістю за даними лабораторного аналізу зразків, відібраних з партії зерна, що передається на зберігання та дослідження ВТЛ відповідача у заліковій вазі, але не вище фізичної, як передбачено сторонами п. 3.2 договору.

Пунктом 4.1.3 договору сторони визначили, що при доробці зерна чи переміщенні його механізмами у ході зберігання проводиться списання втрат в розмірі до 0,2 % від загальної кількості зерна, що має відображатися в акті-розрахунку з поклажодавцем.

Відповідно до п. 4.1.4 договору норми природних втрат зерна розраховуються згідно з Нормами природних втрат зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав'яних, штучно висушених, і насіння олійних культур при зберіганні на зернових складах, затверджених Постановою Державного Комітету СРСР з матеріально-технічного постачання від 7 січня 1986 року № 4.

Умовами договору (п. 5.1.8 договору) сторони визначили, що протягом строку зберігання зерна зерновий склад здійснює роботи, спрямовані на підтримання або покращення його якісних показників, то протягом 3 робочих днів по закінченню таких робіт зерновий склад на вимогу поклажодавця надає йому копію акта проведених робіт за формою № 34.

У пункті 5.1.9 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний повернути поклажодавцю або передати іншим уповноваженим поклажодавцем особам протягом 10 календарних днів з моменту надходження письмової вимоги від поклажодавця до зернового складу, у тому числі й у разі, коли передбачений договором строк зберігання не закінчився, рівну кількість переданого на зберігання зерна, за вирахуванням фактичного зменшення або збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни якості та/або природної втрати зерна під час зберігання. При цьому зерно, що видається поклажодавцю зі збереження, за якістю та кількістю повинно відповідати якісним показникам, що склалися на момент відвантаження зерна, чим бути не гіршим, у тому числі за показниками вмісту зерен, пошкоджених клопом-черепашкою. Кількість зерна, що відпускається у відповідності з актом - розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

Пунктом 5.3.3 та пунктом 5.3.5. договору сторони узгодили, що поклажодавець (позивач) зобов'язаний визнавати природні втрати зерна при зберіганні у відповідності з нормами природних втрат зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав'яних, штучно висушених, і насіння олійних культур при зберіганні на зернових складах, затверджених Постановою Державного Комітету СРСР з матеріально-технічного постачання від 7 січня 1986 року № 4, а також визнавати втрати, що виникають при покращенні якості зерна, в тому числі у випадках необхідної підробки при зберіганні, активному вентилюванні зерна на технологічному обладненні зернового складу, виходячи з технологічних особливостей обладнання; забезпечити вибирання переданого на зберігання зерна не пізніше строків, визначених у цьому договорі, та протягом 7-ми днів після письмового повідомлення зернового складу вивезти побічні продукти та зернові відходи І і ІІ категорій, отримані в результаті доробки зерна, що належить поклажодавцеві. У разі невиконання цієї умови побічні продукти та зернові відходи переходять у власність зернового складу безкоштовно.

Додатком №1 до договору сторонами узгоджено наступні обсяги зерна, що планується до передачі на зберігання: кукурудза 3 класу кількістю (залікова вага) 2000 тон.

На виконання умов Договору позивачем було завезено на зерновий склад (елеватор) відповідача в період з 12.11.2016 по 23.11.2016 - 1 728 540 кг кукурудзи 3 класу вологістю від 15,4% - 31,02% та сміттєвою домішкою від 2,26%-2,37%, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №№397621, 397625,397630, 397631, 397643, 397644, 397645, 397646, 397647, 397652, 397653, 397654, 397655, 397658 (а.с. 21 - 34).

Також у період з 25.11.2016 по 29.11.2016 позивачем було завезено на зерновий склад (елеватор) відповідача 223 610 кг кукурудзи некласної вологістю від 28,4% до 28,52%, та сміттєвою домішкою від 2,13%-3,84%, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №397659, №397662 (т.1 а.с. 19-20).

Пунктом 2.38 Інструкції "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики, від 13.10.2008, № 661 (далі - Інструкція) передбачено, що залікова маса зерна - це фізична маса зернової культури (крім кукурудзи в качанах), зменшена на розрахункову величину маси відхилень до кондицій вмісту вологи та смітної домішки у зерні, що зазначені у договорі складського зберігання зерна. Визначення залікової маси зерна проводиться згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 2.40. Інструкції, розрахунок залікової маси проводиться при прийманні зерна на зберігання, здійснюється у реєстрах форми N ЗХС-3, ЗХС-4 і відображається у відповідному складському документі.

Як вбачається з матеріалів справи, приймання відповідачем кожної партії зерна проводиться в присутності представника позивача за її фактичною якістю за даними лабораторного аналізу зразків, відібраних з партії зерна, що передається на зберігання та дослідження ВТЛ відповідача у заліковій вазі, але не вище фізичної, як передбачено сторонами п. 3.2 договору.

Відповідачем на виконання умов п. 5.1.8 договору було проведено комплекс робіт по очищенню зерна.

Так на підтвердження виконання робіт по очищенню, сушінню зерна кукурудзи відповідачем складено акти форми № 34, як передбачено умовами договору та Інструкцією "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики, від 13.10.2008, № 661.

Після проведення комплексу послуг приймання, сушіння та очищення на зерновий склад для зберігання було прийнято 1 448 737 кг кукурудзи 3-го класу та 185 717 кг некласної кукурудзи у заліковій масі, що підтверджується наявними у матеріалах справи складськими квитанціями, виписаними по факту приймання зерна Зерновим складом, а також витягами з акту за формою №34 за підписами представників обох сторін.

Як зазначалось вище, відповідно до п.5.1.9 Договору кількість зерна, що відпускається у відповідності з актом - розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

За доводами позивача, відповідно до вказаних умов Договору зі зберігання повинно було бути повернуто 1 441 493 кг кукурудзи 3-го класу (з розрахунку: 1448 373 кг (передано на зберігання) - 7244 кг (0,5% відходи та побічні продукти)) та 184788 кг некласної кукурудзи (з розрахунку: 185 717 кг (передано на зберігання) - 929 кг (0,5 % відходи та побічні продукти).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у період з 06.12.2016 по 13.01.2017 відповідачем було повернуто зі зберігання 1 345 000 кг кукурудзи 3-го класу та 173 480 кг некласної кукурудзи, що підтверджується залізничними накладними, товарно-транспортними накладними, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Таким чином, позивач вказує, що залишок зерна на зберіганні у відповідача повинен був складати 85493 кг кукурудзи 3-го класу та 11308 кг некласної кукурудзи.

Листом вих. №1-23/01 від 23.01.2017 позивач просив відповідача переоформити кукурудзу ІІІ класу в кількості 96,077 тон та некласну кукурудзу в кількості 12,133 тон на ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна".

Листом №1-25/01 від 25.01.2017 позивач просив відповідача переоформити некласну кукурудзу в кількості 12,133 тон на ТОВ "ГРАВЕЛ".

Також позивач звертався до відповідача з вимогою - претензією від 26.01.2017, у якій просив не перешкоджати відвантаженню залишку товару в обсязі 96,266 т кукурудзи 3го класу та 12,133 т некласної кукурудзи і надати можливість вивозу товару власником з території елеватора, повідомити дату, коли поклажодавець може забрати товар, а у разі неможливості повернути товар, компенсувати його вартість. Вимога-претензія від 26.01.17 одержана відповідачем 10.02.2017, що підтверджується листом-відповіддю № 44 від 24.02.2017.

У відповіді на претензію відповідач вказав на те, що відповідно до вимог технологічного регламенту зернового складу на елеваторі було проведено вторинне очищення зерна кукурудзи з метою видалення смітної та зернової домішки до показників якості, передбаченої Договором, внаслідок чого утворився побічний продукт кукурудзи 3 класу в кількості 86054 кг та побічний продукт некласної кукурудзи в кількості 11140 кг, які залишаються невибраними позивачем.

Сторонами складено та підписано акт звірки розрахунків у якому за розрахунком відповідача загальна кількість побічного продукту кукурудзи 3 класу складає 86539,62 кг та відходів ІІІ категорії 7137,16 кг, а по кукурудзі некласній - 11140 кг побічного продукту. За розрахунком відповідача належна до видачі загальна вага кукурудзи 3 класу з врахуванням 14% вологості становить 1358695,164 кг., а загальна вага кукурудзи некласної - 173733,186 кг.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача вартість невідвантаженого товару - 85,493 т кукурудзи 3-го класу по ціні 4365 грн. за тону, що становить 371178 грн. 67 коп. та 11308 т некласної кукурудзи по ціні 4200 грн. за тону, що становить 47493 грн. 60 коп., а всього 420 672 грн. 27 коп. Також просив стягнути штраф, передбачений п.7.8 Договору, у розмірі 10% від загальної суми збитків, що становить 42067 грн. 23 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях відповідача відсутні всі елементи складу господарського правопорушення, зокрема, протиправна поведінка, позивачем не доведено розмір збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, відповідачем доведено відсутність вини, що є обов'язковим для застосування до суб'єкта господарювання відповідальності по відшкодуванню збитків.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору складського зберігання зерна №1111/11.

Договір укладений належним чином, на час розгляду справи не визнаний недійсним, отже є обов'язковим для сторін.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням умов договору, а також застосування договірного штрафу.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 294 ГК України визначено, що зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання.

До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 955 ЦК України унормовано, що положення параграфа 1 глави 66 ЦК України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Відповідно до статті 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Статтею 24 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Як зазначалось вище, на виконання зобов'язань за договором позивачем завезено на зерновий склад (елеватор) відповідача в період з 12.11.2016 по 23.11.2016 - 1728,540 тон кукурудзи 3-го класу вологістю від 15,4% - 31,02% та сміттєвою домішкою від 2,26%-2,37%.

Крім того, на виконання зобов'язань за договором позивачем в період з 25.11.2016 по 29.11.2016 завезено на елеватор 223,610 тон кукурудзи некласної вологістю від 28,4% до 28,52%, сміттєвою домішкою від 2,13%-3,84%, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №397659, №397662.

Також з матеріалів справи вбачається, що після проведення комплексу послуг приймання, сушіння та очищення (ч.2 п.1.1 Договору), на склад було прийнято 1448,737 тон кукурудзи 3 класу та 185,717 тон некласної кукурудзи у заліковій масі.

Статтею 32 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлено, що зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У пункті 5.1.9 договору сторони домовились, що кількість зерна, що відпускається у відповідності з актом - розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

Отже, умовами вказаного пункту договору чітко встановлено, що різниця між кількістю зерна, переданого на зберігання, та кількістю зерна, яке підлягає поверненню зі зберігання, не повинна перевищувати 0,5%, а тому колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до вказаних умов Договору зі зберігання повинно було бути повернуто 1 441 493 кг кукурудзи 3-го класу (з розрахунку: 1448 373 кг (передано на зберігання) - 7244 кг (0,5% відходи та побічні продукти)) та 184788 кг некласної кукурудзи (з розрахунку: 185 717 кг (передано на зберігання) - 929 кг (0,5 % відходи та побічні продукти).

Посилання відповідача на те, що після проведення вторинного очищення зерна кукурудзи, додатково утворилось 86,054 тон побічного продукту 3-го класу та 11,140 тон побічного продукту некласної кукурудзи, відхиляються колегією суддів, оскільки вказані доводи суперечать положенням п.5.1.9 договору.

Статтею 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.

Позивач визначив вартість зерна на підставі довідки Аграрної біржі від 27.03.2017 та просить стягнути з відповідача вартість невідвантаженого товару - 85,493 т кукурудзи 3-го класу по ціні 4365 грн. за тону, що становить 371178 грн. 67 коп. та 11308 т некласної кукурудзи по ціні 4200 грн. за тону, що становить 47493 грн. 60 коп., а всього 420 672 грн. 27 коп.

За приписами ч. 1 ст. 224 ГК України та ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Статтею 951 ЦК України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Доказами, наявними у матеріалах справи підтверджується протиправна поведінка відповідача - втрата частини товару переданого на зберігання; шкідливий результат - зменшення матеріального активу позивача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками - неналежне виконання умов договору; вина правопорушника - відповідач, будучи професійним зберігачем, не довів відсутність вини щодо належного виконання зобов'язань за договором.

Таким чином, вимоги про стягнення збитків в сумі 420 672,27 грн., заподіяних внаслідок втрати товару переданого на зберігання, є доведеними, обґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.8 Договору сторони домовились, що у випадку несвоєчасного повернення (на першу вимогу поклажодавця) зерна зерновий склад додатково виплачує поклажодавцеві неустойку у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно повернутого або неповернутого зерна, виходячи з вартості зерна на момент сплати штрафу.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 42067,23 грн. штрафу. Розмір штрафу відповідає умовам договору, розрахунок є вірним, а тому позовні вимоги про його стягнення також підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі №927/250/17 прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову, а апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання касаційної і апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заньківське" задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі № 927/250/17.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро" (17580, Чернігівська область, Прилуцький район, с.Івківці, вул. Прилуцька, 19, ідентифікаційний код 36459905) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заньківське" (16623, Чернігівська область, Ніжинський район, с.Заньки, вул.Заньковецької, 4, ідентифікаційний код 37418822) - 420 672 (чотириста двадцять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 27 коп. збитків, 42067 (сорок дві тисячі шістдесят сім) грн. 23 коп. штрафу, 6941 (шість тисяч сорок одна) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 7635 (сім тисяч шістсот тридцять п'ять) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 8329 (вісім тисяч триста двадцять дев'ять) грн.. 32 коп. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, 10411 (десять тисяч чотириста одинадцять) грн.. 65 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.

6. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/250/17.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.03.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай