ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2018 р.Справа № 922/233/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П'ятигірське
про стягнення 69 245,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс" 05 лютого 2018 року звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (надалі - Відповідач) заборгованість у розмірі 69 245,84 грн. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконання Відповідачем взятих на себе зобовязань за договорами поставки комбікормової продукції № 13-11/76/2015/КБ/0 від 24.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 лютого 2018 року по справі №922/233/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (надалі - Відповідач) заборгованість у розмірі 69 245,84 грн. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/233/18, а розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вказана ухвала суду Позивачем не була отримана, оскільки повернулись до суду з довідками поштових відділень, де зазначені причини повернень поштових відправлень - за закінченням встановленого строку зберігання, а відповідач отримав, згідно з довідки поштового повідомлення - 13.02.2018р.

Також, сторони були повідомлені про можливість надання додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотання, заяви та пояснення до суду у строк до 01.03.2018.

Заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від Відповідача не надійшла. Останнім було надано відзив на позовну заяву (вх. №5817 від 02.03.2018 р.), де просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог зазначаючи, що після проведення котррозрахунку, встановив, що Позивач неправомірно донарахував 17 911,43 грн., а суми 3% річних складає - 11 010,41 грн. та інфляційних витрат складає - 40 324,00 грн.

Позивачем на відзив Відповідача було надано відповідь (вх. №6961 від 14.03.2018 р.) у якому не погоджується з викладеними обставинами, а також у відповіді та у наданому клопотанні (вх. №6964 від 14.03.2018 р.) просить суд вжити заходи щодо запобігання зловживання Відповідачем процесуальними правами, посилаючись на інформацію викладену у відзиві.

Суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання Позивача, оскільки твердження викладені у клопотанні (вх. №6964 від 14.03.2018 р.) та у відповіді на відзив (вх. №6961 від 14.03.2018 р.) суд розцінює ні як вплив на суд та зловживанням процесуальними правами, а як змагальність між сторонами, оскільки кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, а також несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

24 листопада 2015 року між ТОВ «Торгівельний будинок «Компанія Едельвейс» (постачальник) та ТОВ «Курганський бройлер» (покупець) було укладено договір поставки комбікормової продукції № 13-11/76/2015/КБ/О (далі по тексту - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом даного договору є поставка комбікормової продукції для вирощування птиці бройлерів та тварин, що в вирощується на фермах (надалі - продукція), найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначені специфікаціями до договору та товарно-супровідними документами на кожну окрему партію продукції.

Згідно п. 4.1. договору, вартість, кількість, найменування, одиниця виміру продукції визначається у специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, загальна сума даного договору складається з вартості отриманої та оплаченої продукції протягом строку дії даного договору.

Пункт 4.3. договору говорить, що розрахунок за продукцію здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленої продукції на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з дати поставки продукції та належним чином оформлених документів, зазначених у п. 3.11 даного договору.

Умови договору покупцем виконувалися не повністю, а саме з порушенням умов договору щодо порядку розрахунків, в результаті чого станом на 16.02.2016 року за покупцем виникла заборгованість у розмірі 680000,00 грн.

05 лютого 2016 року до договору була укладена додаткова угода без номера (далі по тексту - додаткова угода).

У п. 8 додаткової угоди сторони погодили графік погашення відповідачем суми боргу з кінцевим платежем до 29.02.2016р.

Пунктом 9 додаткової угоди сторони погодили, що у разі сплати частини боргу в затвердженому в п. 8 порядку постачальник здійснить прощення боргу, що виник за договором з сумі 680000,00 грн. та сторони не будуть застосовувати одна до одної штрафних санкцій, передбачених договором та/або чинним законодавством України, у тому числі пені, 3% річних, інфляційних витрат, штрафів.

Такі позовні вимоги були вирішені судом, де постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2017 р. скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №922/1706/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Курганський бройлер на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Компанія Едельвейс 680000 грн. основного боргу, 117420,16 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 25933,15 грн., залишивши в цій частині позову без змін рішення Господарського суду Харківської області від 29.06.2017. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 05.02.2016 до договору поставки №13-11/76/2015/КБ/0 від 24.11.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №922/1706/17 залишити без змін.

На виконання рішень суду сплата заборгованості була здійсненна Відповідачем - 08.12.2017 р., що підтверджується витягом банку.

Оскільки Відповідачем було сплачено борг через деякий час після винесення судового рішення, Позивач було нараховане проценти річних складає та інфляційних витрат складає, що склало загальну суму 69 245,84 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, Відповідач заборгованість не сплатив, у наданому відзиві (вх. №5817 від 02.03.2018 р.) просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що Позивачем не правильно зроблені розрахунки 3% річних та інфляційних витрат, але суд зазначає, що не спростовує щодо відсутності саме такої заборгованості, а отже визнає, що така заборгованість має бути.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 69 245,84 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Судом враховано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Також суд, перевіривши розрахунок Позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 017,44 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, вони підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно частини 5 статті 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 512 - 518, 525, 526, 530, 610, 612, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (62452, Харківська область, с. П'ятигірське, вул. Першотравнева, 1, код 30773272) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс" (61001, м. Харків, вул. Мироносицька, 43, код 37189332) 58 228,40 грн. - інфляційне збільшення боргу, 11 017,44 грн. - 3 % річних, а також судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 23 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1