КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2018 р. Справа№ 910/19001/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «Лінія захисту»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.12.2017 (повне рішення складено 11.12.2017)

у справі № 910/19001/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція

«Лінія захисту»

до 1) Державної податкової інспекції у Голосіївському районі

Головного Управління ДФС у м. Києві

2) Державної казначейської служби України

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «Лінія захисту» (далі - ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач-1) та Державної казначейської служби України (відповідач-2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що бездіяльність відповідача-1, яка полягала у протиправній відмові та фактичному неповерненні предметів та документів, вилучених співробітниками податкової міліції під час обшуку та перелічених в протоколі обшуку від 16.03.2011, є порушенням ч. 3 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 1 ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, що в свою чергу призвело до завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди. В зв'язку з цим позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві через Державну казначейську службу України на користь ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» матеріальну шкоду в розмірі 5 467 192,73 грн., з яких 5 331 566, 98 грн. упущеної вигоди, 135 625, 75 грн. реальних збитків, а також 96 050,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/19001/17 в задоволенні позовних вимог ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління ДФС у м. Києві та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної і моральної шкоди в загальному розмірі 5 563 942,73 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, невірного застосування норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, оскільки саме у позивача, як юридичної особи, вилучалися предмети та документи, перелічені в протоколі від 16.03.2011, ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» є потерпілою особою, якій завдано збитки в зв'язку з невиконанням відповідачем-1 постанови суду про повернення цих предметів та документів. На переконання апелянта, саме внаслідок бездіяльності відповідача-1, позивач не мав можливості надати в межах розгляду справи № 41/489 вилучений у нього розподільчий баланс, відтак поніс матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 5 331 566, 98 грн., яку реально міг би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Крім цього, на думку апелянта, в матеріалах справи наявна сукупність належних та допустимих доказів на підтвердження приналежності вилучених предметів та документів позивачу, а також доказів щодо визначення та обґрунтування вартості вилученого майна, відповідно завдання позивачу реальних збитків в заявленому до стягнення розмірі 135 625, 75 грн. За твердженнями скаржника, наданими ним доказами, зокрема банківськими виписками з рахунку ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» підтверджується значне зниження оборотів товариства в зв'язку з погіршенням його ділової репутації у суспільстві, перед клієнтами та контрагентами, формування негативної оцінки позивача як суб'єкта господарських та цивільних відносин, що в свою чергу свідчить про завдання йому незаконними діями (бездіяльністю) відповдіача-1 моральної шкоди тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 подав пояснення, в яких зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.03.2018 з'явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Тому, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника відповдіача-2 за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у наданих суду письмових поясненнях.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 16.03.2011 Слідчим відділенням податкової міліції Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва було проведено обшук приміщення адвоката ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, під час обшуку вилучено предмети та документи, які перелічені в протоколі обшуку від 16.03.2011 та додатках до нього.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2012 у справі №2a-9184/12/2670 адміністративний позов ОСОБА_2 до Слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва в особі слідчого Концедайло В.Ю. задоволено. Визнано протиправними дії слідчого СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва Концедайло В.Ю. по проведенню досудового слідства по кримінальній справі № 71-00212. Визнано протиправною відмову слідчого СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва Концедайло В.Ю. у поверненні ОСОБА_2 предметів та речей, вилучених співробітниками СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва під час обшуку 16.03.2011 за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано слідчого СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва повернути ОСОБА_2 всі вилучені під час обшуку 16.03.2011 в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 предмети та документи, які перелічені у протоколі обшуку від 16.03.2011 та додатках до нього.

На виконання згаданої постанови Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 13.02.2014 №2а-9184/12/2670.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Бялого М.Г. від 11.06.2014 відкрито виконавче провадження ВП №43561563 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 13.02.2014 у справі №2а-9184/12/2670.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 у справі №2а-9184/12/2670 за заявою головного державного виконавця замінено боржника у виконавчому провадженні ВП №43561563, а саме слідчого відділення податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Концедайла Віталія Юрійовича замінено на Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

На підставі цієї ухвали постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції від 23.12.2014 замінено сторону виконавчого провадження ВП №43561563.

03.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. складено та направлено до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві за невиконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №2a-9184/12/2670.

26.03.2015 Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано кримінальне провадження за номером № 0003026 за ознаками кримінального правопорушення у діях посадових осіб ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, передбаченого ст. 382 КК України за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2012 у справі № 2а-9184/12/2670.

Матеріалами справи встановлено, що 30.06.2015 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» звернулось до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про залучення його до кримінального провадження № 0003026 як потерпілої особи, а 29.07.2015 та 05.10.2015 з клопотаннями про вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0003026, зокрема, надання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, повідомлення заявника про стан проведення досудового розслідування, залучення ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» до участі у слідчих та інших процесуальних діях тощо.

19.10.2015 позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0003026.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №752/17096/15-к скаргу ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» на бездіяльність слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному провадженні № 0003026 задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному провадженні № 0003026. Зобов'язано слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві розглянути подане ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» клопотання від 05.10.2015 та повідомити заявника про результати його розгляду у строк, встановлений ст. 220 КПК України.

14.03.2016 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» направило до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві клопотання про проведення слідчих дій (в порядку ст. 220 КПК України) та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи у кримінальному провадженні №0003026.

У відповідь на вищевказані клопотання позивача листами від 21.03.2016 № 1579/125/47/03-16 та від 26.04.2016 № 0-946/1/125/47/03-2016 Голосіївське РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомило, що кримінальне провадження №0003026 знаходиться на стадії досудового розслідування, клопотання приєднано до матеріалів кримінального провадження №0003026, розглянуте та підлягає задоволенню.

23.05.2016 позивач звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із запитом про стан проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003026.

В подальшому, 20.02.2017 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» звернулось до Київської місцевої прокуратури № 1 із скаргою про недотримання у кримінальному провадженні № 0003026 розумних строків досудового розслідування та вжиття заходів усунення порушень вимог КПК України слідчим Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві.

Цього ж дня, 20.02.2017 позивач звернувся до Начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП України у м. Києві з аналогічною скаргою про недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003026 та вжиття заходів задля усунення порушень вимог КПК України слідчим Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві.

07.03.2017 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» звернулось до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність органів слідства у кримінальному провадженні № 0003026, начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції України у м. Києві, яку ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 752/5208/17 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.04.2017 у справі № 11-сс/796/1986/2017 ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 752/5208/17 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, 12.06.2017 слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва винесено ухвалу у справі № 752/5208/17 про визнання протиправною бездіяльність начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві, яка полягає у невиконанні своїх службових обов'язків, невжитті заходів для організації та проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003026 від 26.03.2015, нездійсненні контролю за проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003026 від 26.03.2015, нерозгляді поданих ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» в порядку ст. 220 КПК України клопотань. Зобов'язано начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві розглянути подані ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» в порядку ст. 220 КПК України клопотання.

Як встановлено матеріалами справи, Голосіївським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві на адресу позивача було направлено листи № вх3040/125/47/03-17, № вх2505/125/47/03-17 від 27.03.2017 та № 0-517/125/47/03-2017, № 0-645/125/47/03-2017 від 29.03.2017 про закриття 16.07.2015 кримінального провадження № 0003026 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

23.03.2017 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» звернулось до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 16.07.2015 про закриття кримінального провадження № 0003026 від 26.03.2015, за результатами розгляду якої ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 752/6247/17 скасовано постанову слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 16.07.2015 про закриття кримінального провадження № 0003026.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що навіть після винесення слідчими суддями Голосіївського районного суду міста Києва вищезгаданих ухвал, жодних дій для належного проведення досудового розслідування СВ ГУП ГУ НП України в м. Києві здійснено не було. На переконання позивача, бездіяльність державних органів щодо неповернення майна позивача є порушенням ч. 3 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 1 ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, що в свою чергу призвело до завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України на загальних підставах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність в діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012).

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

За приписами ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому, кожна особа на підставі ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом, зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є право охоронюваними, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Обґрунтовуючи наявність та розмір матеріальних збитків позивач вказував на невиконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2012 у справі №2a-9184/12/2670 та неповернення відповдіачем-1 вилучених під час обшуку 16.03.2011 предметів та документів, внаслідок чого ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» зазнало матеріальних збитків в розмірі 5 331 556,98 грн. у вигляді упущеної вигоди від незаконної бездіяльності правоохоронних органів та в розмірі 135 625,75 грн. реальних збитків від незаконної бездіяльності відповідача-1.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивачем в адміністративній справі №2a-9184/12/2670 була фізична особа - ОСОБА_2, який відповідно значиться стягувачем за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2014 №2а-9184/12/2670 та стороною (стягувачем) у відкритому на його виконання виконавчому провадженні ВП № №43561563, тобто саме ОСОБА_2 має право на отримання вилучених в ході обшуку 16.03.2011 документів та предметів, відповідно його права як фізичної особи порушуються невиконанням вищезгаданого судового рішення боржником.

Стверджуючи про невиконання відповідачем-1 обов'язку щодо повернення предметів та документів, вилучених під час обшуку, позивач не навів аргументованих доводів наявності у відповідача-1 такого обов'язку саме по відношенню до ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту». Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушеного права позивача, як юридичної особи, невиконанням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2012 у справі №2a-9184/12/2670 матеріали справи не містять.

Твердження позивача (апелянта) про те, що через невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2012 у справі №2a-9184/12/2670 ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» позбавлено можливості надати до господарського суду неповернуті документи, внаслідок чого йому завдано матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 5 331 556,98 грн., не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані .

Так, як встановлено матеріалами справи, в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 41/489 за позовом ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» до ВАТ «АК «Київводоканал» про стягнення 5 331 566,98 грн. заборгованості за договорами № А-0605/03 від 06.05.2003, № А-1908/03 від 23.12.2003 та № 12/3-07 від 15.06.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2011 у справі № 41/489, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2012, відмовлено в задоволенні поданих клопотань про заміну ТОВ «Юридична агенція «ЛЗ» на правонаступника ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту», провадження у справі № 41/489 припинено.

Постановляючи згадану ухвалу, Господарський суд міста Києва зазначив: «З розподільчого балансу, який міститься в матеріалах реєстраційної справи заявника вбачається, що право вимоги до ВАТ «АК «Київводоканал» по договорах № А-0605/03 від 06.05.2003 року, № А-1908/03 від 23.12.2003 року, № 12/3-07 від 15.06.2007 року новоствореній юридичній особі не передано. Таким чином, єдиний документ (розподільчий баланс), який може підтвердити перехід до новоствореної юридичної особи права вимоги до ВАТ «АК «Київводоканал» внаслідок виділу відсутній, у зв'язку з чим клопотання про заміну ТОВ «Юридична агенція «ЛЗ» на правонаступника ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» задоволенню не підлягає. Як вбачається з витягу з ЄДР Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «ЛЗ» (позивач) припинило свою діяльність, про що було внесено запис про припинення юридичної особи. В зв'язку з тим, що позивач припинив свою діяльність, господарський суд вважав за доцільне задовольнити клопотання відповідача та припинити провадження по даній справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України».

Таким чином, висновки суду у згаданій справі ґрунтувалися на дослідженні розподільчого балансу, наявного в матеріалах реєстраційної справи ТОВ «Юридична агенція «ЛЗ».

Проте про існування іншого розподільчого балансу, який ніби-то не було подано ТОВ «Юридична агенція «ЛЗ» під час розгляду справи в зв'язку з його вилученням під час обшуку 16.03.2011, в матеріалах справи № 41/489 не йдеться, як і не згадується у змісті процесуальних документів суду у цій справі. Відповідно доводи апелянта про те, що провадження у справі № 41/489 було припинено з огляду на неможливість надання позивачем вилученого у нього розподільчого балансу не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсності та спростовуються обставинами справи № 41/489.

Крім цього, в наданих позивачем копіях протоколу обшуку від 16.03.2011 та додатків до нього, серед переліку вилучених документів судом не виявлено розподільчого балансу, на який посилався позивач.

За приписами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.4 ст. 623 ЦК України).

Як вище згадувалось, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При визначені розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Звертаючись із позовом про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, кредитор повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак позивачем цього не зроблено.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання заявленої вигоди, як і не підтверджено реальності таких доходів, його вимоги базуються лише на твердженнях про стягнення грошових коштів в розмірі 5 331 566,98 грн. як предмету спору у справі № 41/489. Проте саме лише звернення ТОВ «Юридична агенція «ЛЗ» з позовом до ВАТ «АК «Київводоканал» про стягнення 5 331 566,98 грн. заборгованості за договорами № А-0605/03 від 06.05.2003, № А-1908/03 від 23.12.2003 та № 12/3-07 від 15.06.2007 за відсутності прийнятого за наслідками розгляду цієї справи судового рішення, не свідчить про правомірність та обґрунтованість згаданих вимог позивача. Посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі № 37/62 як на доказ наявності упущеної вигоди є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість вимог позивача про стягнення матеріальних збитків в розмірі 5 331 556,98 грн. у вигляді упущеної вигоди, які, як вище згадувалось, недоведені належними та допустимими доказами, відтак не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи наявність та розмір реальних збитків, завданих незаконною бездіяльністю відповідача-1, позивач вказував на втрату вилучених під час обшуку предметів та документів на загальну суму 135 625,75 грн. За твердженнями позивача, згідно протоколу обшуку від 16.03.2011 та додатків до нього було вилучено наступні предмети та документи:

1. Ноутбук «Sony» модель PCG-812IIV (1 шт.) вартістю на момент вилучення 1 800 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, на день подання даного позову складало 46 350,00 грн.;

2. Ноутбук «Samsung» модель XlOplys (1 шт.) вартістю на момент вилучення 1 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, на день подання даного позову складало 25 750,00 грн.

3. Ноутбук «Sony» модель PCG-se4p (l шт.) вартістю на момент вилучення 1 800 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання даного позову складало 46 350,00 грн.;

4. Системний блок чорного кольору з написом на передній частині «LG.DVD.rom» вартістю на момент вилучення 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання даного позову складало 12 875,00 грн.;

5. Флеш-пам'ять Prestigic (1 шт.) вартістю на момент вилучення 5 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, на день подання даного позову складало 128,75 грн.;

6. Мокрі печатки суб'єктів підприємницької діяльністю (7 шт.) вартістю на момент вилучення 2 450,00 гри. (що складається з суми: 350 грн. (вартість однієї печатки)* 7 (кількість печаток);

7. Папки-швидкозшивачі (41 шт.) вартістю на момент вилучення 1 722,00 грн. (що складається з суми: 41 грн. (вартість однієї папки)* 41 (кількість папок).

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження придбання ним цих предметів, їх належності ТОВ «Юридична агенція «Лінія захисту» на момент вилучення, а також їх вартості на момент вилучення.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення 135 625,75 грн. реальних збитків, відтак в задоволенні позову в цій частині місцевим судом правомірно відмовлено за недоведеності.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення 96 050,00 грн. моральної шкоди, понесеної ним в зв'язку з незаконною бездіяльністю відповідача-1 щодо виконання рішення суду за період з 09.10.2012 по 31.10.2017.

Так, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Судова практика розділяє поняття «моральна шкода» та «немайнова шкода». Так, під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди,а також якими доказами це підтверджується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові пленуму Верховного Cуду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За приписами ст.ст. 23 та 1167 ЦК України та змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування моральної шкоди, завданої у вигляді душевних страждань, яких гіпотетично позивач зазнав внаслідок дій відповідача, має здійснюватися за загальними правилами відшкодування шкоди, тобто, у разі наявності шкоди, вини певної особи та причинно-наслідкового зв'язку між означеними категоріями.

Проте позивач не довів суду факту спричинення діями відповідача-1 моральної шкоди, оскільки докази приниження ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації у суспільстві, перед клієнтами та контрагентами, формуванням негативної оцінки позивача як суб'єкта господарських та цивільних відносин, що призвело до зменшення кількості контрагентів, споживачів послуг, прибутку товариства в матеріалах справи відсутні.

Надані позивачем виписки по банківському рахунку не є документами, які в повній мірі відображають фінансовий стан підприємства та/або зміни у ньому, не підтверджують, що таке сталось з вини відповідача-1, як і зв»язку між зменшенням прибутку товариства та завданням цим йому моральної шкоди відповідно тощо.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнав висновки місцевого суду про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог про стягнення 96 050,00 грн. моральної шкоди й відмову в позові в цій частині законними.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «Лінія захисту» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/19001/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/19001/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.03.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук