КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2018 р. Справа№ 910/18805/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

від позивача: Лаврик С.В. довіреність № б/н від 03.01.18

від відповідача: Самбовський В.М. довіреність № 359 від 30.01.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року

у справі №910/18805/17 (суддя С.М. Мудрий)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД", м. Суми

до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ,

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов`язати відповідача передати позивачеві документи, які підтверджують обов`язок ТОВ «Ойл-Прайм» перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289И.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі п.10 укладених між сторонами договорів поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України відповідач, як кредитор, повинен передати позивачу, як поручителю, документи, які підтверджують обов'язок боржника. Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обраний позивачем спосіб правового захисту є неефективним, оскільки вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення його прав.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №910/18805/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. За твердженнями апелянта, він на підставі договору поруки та норм чинного законодавства виконав обов'язок боржника за кредитними договорами щодо оплати кредиту та відсотків, а тому набув прав кредитора за цими договорами. Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог статті 556 Цивільного кодексу України не здійснив захисту прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 року у справі №910/18805/17 апеляційну справу повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" повторно подало 26.12.2017 до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №910/18805/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 12.01.2018 року у справі №910/18805/17 апеляційну скаргу залишено без руху з підстави неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" 29.01.2018 року подано до Київського апеляційного господарського суду клопотання з доказами які підтверджують доплату судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року у справі №910/18805/17 відкрито апеляційне провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 21.02.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2018 року розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" призначено на 29.03.2018 року.

29.03.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 29.03.2018 року представник позивача надав усні пояснення, відповів на запитання суду, підтримав подане клопотання про витребування доказів, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення, відповів на запитання суду, заперечував проти задоволення клопотання про витребування доказів, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Щодо клопотання про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

В своєму клопотанні позивач зазначає, що в судовому засіданні господарського суду міста Києва по справі №910/20218/17 ПАТ КБ «Приватбанк» було надано копії всіх вимог банку до позивача про сплату грошових коштів згідно з 6 договорів за інших юридичних осіб перед відповідачем, в тому числі ТОВ «ОЙЛ ПРАЙМ». Оскільки вказана вимога має значення для правильного вирішення справи та, яка підтверджує виконання позивачем на думку останнього зобов`язання згідно договору поруки за ТОВ «ОЙЛ ПРАЙМ» в повному обсязі та в порядок передбачений договором поруки, позивач просить витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином посвідчену копію вимоги від 31.10.2016 року №Е.21.0.0.0/4-190272 ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «БРАЙТОН ЛТД» про сплату грошових коштів згідно договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з п. 5, ч. 2, ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні повинно бути зазначено причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Колегія суддів наголошує на тому, що з аналізу наведеної статті слідує, що витребування доказу є правом, а не обов'язком суду. Суд вправі відхилити клопотання про витребування доказу, якщо цей доказ не стосується справи або недопустимий, а також якщо певні обставини підтверджено іншими доказами, які є в матеріалах справи.

Проте, позивач не надає жодного доказу того, що банком було подано вказані вимоги у суді першої інстанції по справі №910/20218/17. При цьому, позивач, як сторона по справі має право ознайомитись з матеріалами справи, зняти відповідні фотокопії.

Враховуючи, що позивачем при розгляді справи у суді першої інстанції ні усно, ні письмово не заявлялись клопотання про витребування доказів, зазначених в прохальній частині клопотань та належно й достатньо необґрунтовано необхідність витребування зазначених доказів для вирішення спору, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів.

Відтак, за результатом розгляду клопотань про витребування документів колегія суддів дійшла висновку, що розгляд даної справи на підставі зібраних доказів та їх аналізу в сукупності є можливим. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, колегія суддів зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.10.2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", як кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД", укладено договір поруки № 4О12289И/П. (далі - Договір поруки; а.с. 6).

Договір підписаний електронним підписом. (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 1. Договору поруки предметом його є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «ОЙЛ ПРАЙМ» зобов'язань за кредитним договором від 01.11.2012 року №4О12289И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Пунктом 4 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 5. Договору поруки у випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору. (п. 6. Договору поруки).

Згідно п. 8. Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Як встановлено п. 10. Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до платіжного доручення № 432 від 31.10.2016 р. з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред.договору № 4О12289И от 01.12.12 согласно договора поручительства № 4О12289И/П от 26.10.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 580 633 000, 08 грн. (а.с. 6).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись зі вказаним позовом позивач зазначає, що він як поручитель, здійснив погашення за боржника за кредитним договором суми боргу перед відповідачем, тобто ним виконано зобов'язання за Договорами поруки.

Водночас оскільки відповідач не визнає факт погашення позивачем зазначеного боргу та факт переходу до нього права вимоги за договором поруки відповідно п. 10 Договору поруки та п. 1 ст. 556 ЦК України обов'язків, а саме не надає позивачу документів, які підтверджують обов'язок кредитора, позивач звернувся зі вказаним позовом.

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; /…/. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

З умов Договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності порушеного зобов'язання станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу, як не містить і доказів на підтвердження обсягу зобов'язань боржників станом на момент сплати позивачем відповідних коштів на рахунок позивача.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз норм ч. 2 ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

Поряд з цим позивачем не доведено того, що ним було повністю виконано зобов'язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов'язань та строків їх виконання.

Як зазначив у судовому засіданні 29.03.2018 року представник позивача, він вважає, що факт перерахунку грошових коштів не заперечується сторонами та не потребує доказування. Однак, представник відповідача зазначив, що не може беззаперечно підтвердити або спростувати факт повного виконання позивачем зобов06язань по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289И.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на позивача покладається обов`язок доведення виконання ним договору поруки від 26.10.2016 року №4О12289И/П.

Як вбачається із тексту договору поруки позивач поручився за виконання ТОВ «ОЙЛ ПРАЙМ» зобов`язань по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289И, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Загальна сума зобов`язань позивача у договорі не встановлена. Тобто позивач перш за все повинен довести належними та допустимими доказами факт повного виконання зобов`язань по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289И замість боржника. Такими доказами можуть бути, зокрема, вимога банка про сплату заборгованості (п. 5 договору поруки), виписка банка з рахунку позичальника (ТОВ «ОЙЛ ПРАЙМ») про зарахування коштів по погашенню заборгованості по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289, довідка банку про повне виконання зобов`язань по кредитному договору від 01.11.2012 року №4О12289И.

Таких документів позивачем ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції надано не було.

Відповідно до ч. 1, ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1, ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Порядок встановлення, зміни, погашення заборгованості по кредиту регламентується, зокрема, Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщенні на сайті банку: http://privatbank. Відповідно до зазначених умов за рахунок грошових коштів, що надійшли на поточний рахунок Клієнта, в першу чергу проводяться погашення заборгованості за відсотками. Із наданого позивачем платіжного доручення не вбачається, яка сума сплачена, як відсотки за користування кредитом та, яка, як заборгованість за кредитом.

Позивачем не доведено, що сплачена сума була сплачена саме на рахунок позичальника у відповідності до кредитного договору.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення або невизнання відповідачем його прав або охоронюваних законом інтересів, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі за визначених позивачем обставин.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Отже, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять такого безумовного визнання відповідачем факту повного виконання зобов`язання позивачем.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі № 910/18805/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18805/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.04.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз