УХВАЛА

29 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 42/254

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.(головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича (далі - Нотаріус)

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік"

до публічного акціонерного товариства "Сведбанк"

про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2018 (згідно з відбитком канцелярії апеляційного господарського суду) Нотаріусом подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 зі справи № 42/254.

Дослідивши матеріали справи № 42/254 та касаційної скарги Нотаріуса, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: "Устименко проти України", "Пономарьов проти України") право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачиться у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд встановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовуються причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник 31.01.2018 звернувся до апеляційного господарського з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2011, тобто після спливу 6 років 2 місяців 15 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

В ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018, яка оскаржується, суд апеляційної інстанції відмовив Нотаріусу у поновленні строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2011 зі справи № 42/254, зазначивши, що Нотаріусом не надало суду переконливих доказів наявності поважних підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим визнати поважними причини пропуску такого строку не можна. Водночас апеляційний господарський суд зазначив, що Нотаріус був обізнаний про існування судового розгляду у справі № 421/254 та оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, адже з матеріалів справи вбачається, що у 2014 році Нотаріус вже звертався до суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2011 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2011, проте ухвалою Вищого господарського суду від 24.10.2014 було відмовлено Нотаріусу у прийнятті касаційної скарги до провадження у зв'язку з неможливістю повторного перегляду одного і того ж процесуального документа після здійснення його касаційного перегляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції з дотриманням норм чинного законодавства України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини не знайшов підстав для відновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги, оскільки наведені Нотаріусом аргументи не можуть бути визнані поважними причинами пропуску відповідного строку. Для Касаційного господарського суду вказані в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 зі справи № 42/254 норми права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Нотаріуса на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 зі справи № 42/254 у зв'язку з її необґрунтованістю.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини другої статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 зі справи № 42/254.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко