ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" березня 2018 р. Справа № 921/678/17-г/4

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (посвідчення КВ 439 від 30.11.2015);

від відповідача не зявився;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» №04 від 12.01.2018

на рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017, суддя: Бурда Н.М., м. Тернопіль, (повний текст рішення складено 28.12.2017),

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп», м.Київ,

до відповідача ОСОБА_3 міської ради, м. Тернопіль,

про визнання поновленим договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_3 міської ради про визнання договору оренди землі від 23 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 міською радою і товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» (зареєстрований у Управлінні Держкомзему у м. Тернополі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 червня 2012 року за № 00841) поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. В обґрунтування позову посилається на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 з посиланням на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відмовлено в задоволенні даного позову, з огляду на невиконання ТОВ «Фактор Енергогруп» обовязків орендаря за договором оренди землі від 23 травня 2012 року в частині сплати орендних платежів в порядку та розмірі, визначених умовами даного правочину, після закінчення строку його дії - 17.05.2017.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 та прийняти нове, яким задоволити позов.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» за №04 від 12.01.2018 на рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 у справі №921/678/17-г/4.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 справу №921/678/17-г/4 призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2018.

В судове засідання 21.03.2018 представник відповідача не зявився, причин неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання.

З ініціативи суду на обговорення винесено питання щодо можливості зупинення провадження в даній справі до вирішення справи №594/376/17 ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду, якою в касаційному поряду переглядаються судові рішення у подібних правовідносинах.

Представник позивача не заперечив проти зупинення провадження в даній справі.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, обєднаною палатою, ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду.

Таким чином, необхідною умовою для реалізації господарським судом права на зупинення провадження в справі з підстав, які передбачені п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України є подібність правовідносин, які є предметом дослідження в даній справі з правовідносинами, які переглядатимуться ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду в іншій справі.

Апеляційним господарським судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 14.02.2018 на розгляд ОСОБА_4 Верховного Суду передано справу № 594/376/17-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору оренди землі поновленим.

Зазначена ухвала суду мотивована необхідністю відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України: від 23 листопада 2016 року за № 6-2540цс16, від 6 вересня 2017 року за № 6-2539цс16, оскільки положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та ст. 764 ЦК України передбачені законодавцем на випадок відсутності конкретних дій, спрямованих на продовження дії договору, а в статті 764 ЦК України - з боку обох сторін договору оренди, коли орендар продовжує користуватись річчю. Однак, на відміну від положень статті 764 ЦК України, частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що одна зі сторін, орендар, обов'язково має попередньо має повідомити про своє бажання про поновлення договору оренди землі, оскільки має наступну умову свого застосування - за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Тобто автоматичної пролонгації договору, як вважав Верховний Суд України, не відбувається. Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» є логічним продовженням правил, викладених у попередніх частинах цієї статті та не може тлумачитися відірвано від їх змісту.

Ухвалою ОСОБА_4 Верховного Суду від 27.02.2018 за провадженням №14-65цс18 справу №594/376/17-ц призначено до розгляду на 22.03.2018.

Отже, правовідносини в справі за №594/376/17-ц, яка переглядається в касаційному порядку ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду є подібними до правовідносин, які є предметом дослідження в даній справі за №921/678/17-г/4.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

За таких обставин, заслухавши думку представника позивача в судовому засіданні, враховуючи наявність виключної правової проблеми для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі у звязку з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі за №594/376/17-ц) у касаційному порядку ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 228 ГПК України, з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись 228, 234, 286-289 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

зупинити провадження по справі №921/678/17-г/4 до вирішення справи №594/376/17 ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Дата виготовлення повного тексту 26.03.2018