ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2018р. Справа №905/52/18

за позовом Державного підприємства Львівський державний ювелірний завод, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 товариства Рубін-Н, м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 439419,97 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

У підготовчому засіданні оголошувалась

перерва з 26.02. по 05.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство Львівський державний ювелірний завод, м.Львів, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 товариства Рубін-Н, м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 439419,97 грн., у тому числі основний борг в сумі 194493,25 грн., інфляція в сумі 223186,10 грн. та три проценти річних в сумі 21740,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань на договором поставки №303/3/29-П від 04.01.2013р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, видаткові накладні та акти приймання-передачі за період з січня 2013р. по квітень 2013р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 18.02.2018р., що надійшов до суду 13.02.2018р., заявив про застосування позовної давності до позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

04.01.2013р. між сторонами був підписаний договір поставки ювелірних виробів №303/3/29-П, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставляти покупцеві ювелірні вироби з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та сувенірні вироби, а покупець (відповідач) взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити їх вартість.

Виконання обовязків постачальника вважаються виконаннями в день передачі виробів покупцеві. Передача постачальником виробів покупцю проводиться на складі готової продукції постачальника, або перевізнику згідно договору покупця з перевізником та довіреності перевізника (п.2.2 договору).

Відповідно до п.п.2.3.-2.5 договору покупець здійснює часткову оплату в розмірі не менше 12% від вартості поставленої партії виробів не пізніше 5 (календарних) днів з дати їх отримання. Подальша оплата за поставлену партію виробів здійснюється кожні 10 календарних днів. Повна оплата за поставлену партію виробів здійснюється покупцем протягом 180 календарних днів з дати їх отримання.

Згідно п.п.3.1, 3.2 договору покупець оплачує поставлені вироби за ціною, передбаченою у накладних-фактурах. Загальна сума договору складає 3000 млн. грн. протягом кожного календарного строку дії договору, і визначається виходячи з асортименту, кількості та вартості кожної окремої партії виробів, що поставлені за календарний період дії договору. Остаточно загальна сума договору визначається, виходячи з цін на вироби, асортименту та загальної кількості поставлених виробів.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013р.

У разі відсутності до дати закінчення чергового строку дії договору письмового повідомлення, рекомендованим листом від будь-якої із сторін іншій стороні про небажання продовжувати договірні відносини строк дії договору вважається продовженим на наступний календарний рік до 31 грудня 2014р.

Угодою від 14.02.2013р. внесено зміни до договору поставки ювелірних виробів від 04.01.2013р. №306/3/29-П, виклавши п.2.5. в наступній редакції:

« 2.5.Повна оплата за поставлену партію виробів здійснюється покупцем на протязі 270 календарних днів з дати їх отримання».

Згідно наданих до справи видаткових накладних та актів приймання-передачі за період з 08.01.2013р. по 08.04.2013р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар за договором від 04.01.2013р. №306/3/29-П на суму 194493,25 грн. з урахуванням часткового повернення товару та погашення боргу відповідачем.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено вище, відповідно до п.2.5 договору від 04.01.2013р. №306/3/29-П в редакції угоди від 14.02.2013р. повна оплата за поставлену партію виробів здійснюється покупцем на протязі 270 календарних днів з дати їх отримання.

Таким чином, остаточно відповідач мав сплатити вартість всього отриманого від позивача за період з 08.01.2013р. по 08.04.2013р. товару в строк до 03.01.2014р. включно.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар в сумі 194493,25 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 18.02.2018р., що надійшов до суду 13.02.2018р., заявив про застосування судом позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом статей 260-261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено вище, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару протягом 270 календарних днів з моменту його поставки, тобто до 03.01.2014р. включно.

Як наслідок, позивач дізнався про порушення відповідачем свого права на отримання оплати за поставлений товар, відповідно, 03.01.2014р., у зв'язку з чим право позивача на відповідний позов виникло з наступного дня, тобто 04.01.2014р.

Виходячи з того, що позовна заява направлена до суду 28.12.2017р., судом встановлено, що позивачем не дотримано встановлений ст.257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості в сумі 194493,25 грн.

За приписом ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п.4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Будь-яких доказів (як-то підписаних сторонами актів звірок взаємних розрахунків, листів відповідача тощо), які б підтверджували вчинення відповідачем дій, направлених на визнання загальної заборгованості перед позивачем в сумі 194493,25 грн., позивачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із п.4 ст.267 Цивільного кодексу України закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позовних вимогах.

За приписом п.5 ст.267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Поважними причинами є такі обставини, які роблять своєчасне предявлення позову до суду неможливим або ускладненим.

Відповідного клопотання про захист порушеного права позивачем до матеріалів справи не надано.

Наявності поважних причин пропуску позивачем встановленого трирічного строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 194493,25 грн. судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 194493,25 грн. підлягають залишенню без задоволення.

За приписом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу позивачем згідно ст.625 Цивільного кодексу України за період з 07.04.2014р. по 26.12.2017р. позивачем нараховані та предявлені до стягнення три проценти річних в сумі 21740,62 грн. та інфляція за період з 07.04.2014р. по 26.12.2017р. в сумі 223186,10 грн.

Відповідно до ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки. Якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Згідно п.5.3 постанови зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 Цивільного кодексу України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 Цивільного кодексу України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

За таких обставин, враховуючи сплив позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу, позовна давність спливла і до вимог щодо стягнення трьох процентів річних в розмірі 21740,62 грн. та інфляції в сумі 223186,10 грн., внаслідок чого позов в цій частині вимог також підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Державного підприємства Львівський державний ювелірний завод, м.Львів до ОСОБА_1 товариства Рубін-Н, м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 439419,97 грн., у тому числі основний борг в сумі 194493,25 грн., інфляція в сумі 223186,10 грн. та три проценти річних в сумі 21740,62 грн.

В судовому засіданні 21.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 21.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина