КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. Справа№ 910/22092/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Бєльський-Панасюк О.О., довіреність № 104 від 12.02.2018;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/22092/17 (суддя Чинчин О.В., м. Київ, повний текст складено - 26.01.2018) за позовом Фонду державного майна України до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Модуль-Стиль" про стягнення пені у розмірі 4 213 грн. 28 коп.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Модуль - Стиль" про стягнення пені у розмірі 4 213 грн. 28 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про невиконання відповідачем судових рішень у справах №40/438 та №910/417/13 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Модуль-Стиль" заборгованості з орендної плати та пені, що і стало підставою для нарахування пені, вимоги про стягнення якої пред'явлені у даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/22092/17 у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на нарахування позивачем пені у строк, що перевищує шість місяців.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/22092/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість відмови у задоволенні позову з огляду на встановлення у договорі оренди більш тривалого строку нарахування пені, аніж передбачено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні 26.03.2018 року представник апелянта - позивача у справі надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; ухвали суду були надіслані за адресою, яка є його офіційним місцезнаходженням.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (який отримано судом станом на дату проведення даного судового засідання) об'єктом поштового зв'язку 16.03.2018 адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 470.

Отже, станом на дату даного засідання відповідачем ухвалу суду в органі поштового зв'язку отримано не було, хоча йому повторно повідомлено про надходження на його адресу поштового відправлення.

За наведених обставин, а також враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду судом апеляційної скарги, вона розглянута по суті у даному судовому засіданні з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Фондом державного майна України (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" (Орендар) 28.08.2009 року було укладено Договір оренди №411 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 99,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Лобачевського, 23В, що обліковується на балансі Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси" Кабінету Міністрів України (далі балансоутримувач) та належить до сфери управління КМУ, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.03.2009 р. та становить 829 806,00 грн. Майно передається в оренду для розміщення офісних приміщень.

Згідно п 3.1. Договору орендна плата визначається за результатами конкурсу на право оренди державного майна, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (липень 2009 р.) 10 623,32 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2009 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди - липень 2009 р. на індекс інфляції за серпень 2009 р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Згідно з п.3.5 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і порядком використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.5. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.6 Договору).

Відповідно до п. 7.1 договору Орендодавець зобов'язався передати відповідачеві в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором, а відповідач зобов'язався прийняти в строкове платне користування майно та своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.5 договору).

Цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 28.08.2009 року по 27.07.2012 року. (п.10.1 Договору)

На виконання умов Договору оренди №411 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2009 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 99,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Лобачевського, 23В, що обліковується на балансі Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси" Кабінету Міністрів України, що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 28.08.2009 року.

Оскільки, відповідачем не належним чином виконувалися умови договору, Фонд державного майна України звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" заборгованості з орендних платежів та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2010 року у справі №40/438 вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" на користь Державного бюджету України заборгованість з орендної плати в розмірі 2 947 грн. 02 коп. та пеню у розмірі 522 грн. 51 коп.

Враховуючи невиконання вказаного судового рішення Фонд державного майна України звернувся до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2013 року у справі №910/417/13 присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" в дохід Державного бюджету України 965 грн. 16 коп. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що вказані судові рішення відповідачем не виконані, а тому позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Модуль - Стиль" пеню у розмірі 4 213 грн. 28 коп.

Колегія суддів погоджується із відмовою суду першої інстанції у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 вказаної статті).

Відповідальність у вигляді пені сторони погодили у п. 3.6 Договору, згідно якого орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.5. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем було заявлено до стягнення пеню за період прострочки з 22.12.2012 р. по 01.11.2017 р.

При цьому, позивач, як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі зазначає, що Сторони у Договорі оренди №411 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2009 року встановили більш тривалий строк нарахування пені ніж той, що передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Колегія суддів вважає такий висновок апелянта необґрунтованим, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даний шестимісячний строк визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції, якщо інший період не встановлено законом або договором (п 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Пунктом 3.6 Договору передбачено нарахування пені за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Вказівка в договорі на те, що пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов'язань позичальником не є встановленням іншого строку ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251 Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку, договором не визначено строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання ані у роках, ані у місяцях, тощо.

Також, не встановлено і терміну, що визначався б календарною датою до якої розраховується пеня або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Слід зазначити, що повернення суми боргу та відповідно закінчення періоду прострочення не може бути визнано подією, яка має неминуче настати, оскільки залежить від суб'єктивної поведінки боржника, який, в свою чергу, може і зовсім не виконати зобов'язань за договором.

Отже, визначення в договорі нарахування пені за кожен день прострочення не є встановленням іншого строку ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім цього, у п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року вказано, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про встановлення у договорі оренди більш тривалого строку нарахування пені, аніж передбачено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

За наведених обставин, підлягає застосуванню передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк.

Тому, в даному випадку пеня повинна нараховуватись у шестимісячний строк з дня виникнення прострочки.

Як вже вказувалося, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2013 року по справі №910/417/13 вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль - Стиль" 965 грн. 16 коп. пені, нарахованої за період з 02.11.2010 року по 21.12.2012 року, що підтверджується копією позовної заяви №10-25-18813 від 28.12.2012 року.

Проте, із копії позовної заяви №10-25-13269 від 30.09.2010 року та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2010 року по справі №40/438, неможливо встановити за який період часу утворилась заборгованість по орендній платі, а тому судом першої інстанції було вірно прийнято до уваги дату повернення майна з оренди за Актом приймання - передавання - 22.10.2009 року, оскільки після повернення майна з оренди нарахування орендної плати за користування об'єктом припиняється.

За наведених обставин, нарахування пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині здійснення орендної плати припинилось 22.04.2010 року (кінцева дата шестимісячного строку, за який могла бути нарахована пеня) та подальше нарахування пені є неприпустимим в силу вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 213 грн. 28 коп., нарахованої за період з 22.12.2012 р. по 01.11.2017 р., тобто після спливу шестимісячного строку, за який вона могла бути нарахована, підлягають залишенню без задоволення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у даній справі, є обґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/22092/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 29.03.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко