РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2018Справа № 910/20841/17

За позовомДержавного підприємства обслуговування повітряного руху України
до Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція України
про стягнення 3 336 292,55 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаЗінченко І.Ю.
від відповідачаМорозова А.О.
від третьої особи Китнюк І.С., Анохін А.Ф.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» 3 336 292,55 грн. матеріальної шкоди (збитків).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, за результатами здійсненої Державною фінансовою інспекцією України ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України було встановлено, що позивачем сплачено Державному підприємству «Укрсервіс Мінтрансу» завищену вартість послуг з утримання орендованого майна на суму 3336292,55 грн. У зв'язку з цим позивач стверджує, що матеріальна шкода (збитки), завдана позивачу внаслідок завищення вартості надання послуг з утримання орендованого майна в розмірі 3336292,55 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/20841/17, залучено до участі у справі Державну фінансову інспекцію України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та призначено справу до розгляду.

20.12.2017 через загальний відділ канцелярії суду від Державної фінансової інспекції України надійшли письмові пояснення, в яких остання повідомила про наявну заборону щодо розголошення інформації про результати проведеної планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.05.2014 по 01.01.2016, оскільки зазначена інформація долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000205 від 23.06.2016. При цьому, державна фінансова інспекція звернулась до правоохоронних органів, які здійснюють досудове розслідування, з проханням надати дозвіл на розголошення відповідних відомостей.

21.12.2017 через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що укладаючи договір про надання послуг з утримання орендованого майна № 7.1-857/2014 від 16.12.2014, сторони узгодили усі істотні умови договору, зокрема і ціну, визначивши її як звичайну договірну ціну у розмірі 509838,34 грн. на місяць. При цьому, сторони керувались приписами ст. 632 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 189, ст. 190 Господарського кодексу України. Послуги надавались відповідачем вчасно, а позивач їх оплачував, про що між сторонами складено та підписано двосторонньо акти здачі - прийняття виконаних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 вирішено справу №910/20841/17 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.01.2018.

18.01.2018 через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких наголошував на тому, що вина відповідача, як складова правопорушення - відсутня, що виключає застосування до нього такої міри відповідальності як збитки. Додатково обґрунтовував свої заперечення на позов посиланням на приписи ст. ст. 224, 2225 Господарського кодексу України, ст. ст. 611, 614 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 відмовлено у клопотанні Державної аудиторської служби України про здійснення процесуального правонаступництва, а також у судовому засіданні оголошено перерву до 15.02.2018.

15.02.2018 через загальний відділ канцелярії суду від Державної фінансової інспекції України надійшли додаткові документи по справі, зокрема лист Бориспільської місцевої прокуратури № 34-66вих18 від 02.01.2018 про те, що прокуратура не заперечує проти надання будь-яких документів планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Украерорух» за період з 01.05.2014 по 01.01.2016, результати якої викладено в акті ревізії від 18.04.2016 № 06-21/29.

Судове засідання, призначене на 15.02.2018, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Смирнової Ю.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.03.2018.

26.02.2018 через загальний відділ канцелярії суду від Державної фінансової інспекції України надійшли письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 01.03.2018 оголошено перерву до 05.03.2018.

В судовому засіданні 05.03.2018 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити за наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.03.2018 проти заявлених вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник третьої особи в судовому засіданні 05.03.2018 позов підтримав.

В судовому засіданні 05.03.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (замовник), та ДП «Укрсервіс Мінтрансу» (виконавець) укладено договір про надання послуг з утримання орендованого майна № 7.1-857/2014 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язався протягом визначеного в договорі строку утримувати приміщення, орендовані замовником, а замовник зобов'язався сплачувати вартість послуг, наданих виконавцем (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2. договору послугами з утримання приміщень, орендованих замовником, в розумінні цього договору є послуги з: технічного обслуговування інженерних комунікацій будинку, забезпечення належного санітарного стану будинку та прибудинкової території; утримання обладнання автоматичних установок системи водяного, порошкового, газового пожежогасіння, пожежної сигналізації, охоронної сигналізації; утримання структурованої кабельної мережі, системи точного часу, супутникового та кабельного телебачення, об'єктів енергозабезпечення замовника по особливій групі першої категорії (безперебійне живлення).

Пунктом 1.3 Договору визначено, що вартість послуг за цим договором розраховується виконавцем згідно з Додатками № 1 та № 2, що є невід'ємними частинами договору, відповідно до загальної площі приміщень, орендованих замовником.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору визначено, що загальна ціна договору на рік становить 6 118 960,08 грн. Ціна є звичайною. Всього вартість послуг, наданих за цим договором, складає на місяць 509 838,34 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 84 973,06 грн. згідно з додатками № 1 а № 2, що є невід'ємними частинами цього договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що строк надання послуг: до 31.12.2014 включно урахуванням виникнення відносин між сторонами.

Крім того, сторонами договору двосторонньо було узгоджено:

- Додаток № 1: Калькуляція вартості послуг по утриманню приміщень площею 1 069,6 кв.м., які знаходяться в адмінбудівлі Міністерства інфраструктури на 2014 рік, згідно якої вартість послуг узгоджена в розмірі 509 838,34 грн.;

- Протокол погодження договірної ціни, яким зафіксовано досягнення згоди між сторонами про величину договірної ціни на послуги з утримання приміщень, орендованих замовником, що становить 509 838, 34 грн. (в.т.ч. ПДВ20%).

Відповідно до Калькуляції вартості послуг по утриманню приміщень, (надання послуг з технічного обслуговування інженерних комунікацій будинку, забезпечення належного санітарного стану будинку та прибудинкової території; утримання обладнання автоматичних установок системи водяного, порошкового, газового пожежогасіння, пожежної сигналізації, охоронної сигналізації; утримання структурованої кабельної мережі, системи точного часу, супутникового та кабельного телебачення, об'єктів енергозабезпечення замовника по особливій групі першої категорії (безперебійне живлення)), які знаходяться в адмінбудівлі Міністерства інфраструктури України за адресою: м.Київ, пр-т, Перемоги, 14 на 2014 рік, окрім виробничої собівартості послуг (прямі матеріальні витрати по утриманню приміщень, прямі матеріальні витрати на оплату праці (основна та додаткова), інші прямі витрати), адміністративних витрат включено прибуток (п. 4 додатку 1 до договору), який визначено у розмірі 26 % від сумарної вартості виробничої собівартості та адміністративних витрат та ПДВ - 20% .

Як зазначав позивач у позові, на виконання пункту 2.8 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на 1 квартал 2016 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.05.2014 по 01.01.2016, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в Акті ревізії від 18.04.2016 № 06-21/29, та частина яких не була усунута під час проведення контрольного заходу.

Зокрема, в Акті ревізії від 18.04.2016 № 06-21/29 зазначено наступне:

- за даними бухгалтерського обліку ДП «Укрсервіс Мінтрансу» фактичні витрати на утримання приміщень без урахування ПДВ за 2014 рік складають - 19 196 908,77 грн., з яких виробничі витрати - 16 407 614,33 грн., адміністративні витрати - 2 789 294,44 грн. (або 17%);

- відповідно до п. 1.3 договору від 16.12.2014 № 7.1-857/2014 місячна вартість послуги розрахована та складає 509 838,34 грн. (з ПДВ), прибуток - 26% - 87 670,61 грн. (додаток № 1 до договору).

- ДП «Укрсервіс Мінтрансу» за договорами про надання послуг з утримання орендованого майна від 16.12.2014 №7.1-857/2014 та №7.1- 856/2014 отримано доходу 6 118 060,08 грн. (у тому числі ПДВ - 1 019 676,72 грн.);

- проведеним під час зустрічної звірки зіставленням загальних витрат за даними бухгалтерського обліку ДП «Укрсервіс Мінтрансу» пов'язаних з наданням послуги з утримання приміщень, які орендує Украерорух та отриманою виручкою від реалізації цієї послуги, прибуток складає 177%;

- виходячи з вищевикладеного ДП «Укрсервіс Мінтрансу» в порушення п. 1.3 договору від 16.12.2014 № 7.1-857/2014 та додатку № 1 до Договору, ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про здійснення державних закупівель», ст. 196 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України безпідставно включено завищену суму отриманого доходу (151%) в сумі 3 336 292,55 грн. (в тому числі ПДВ - 20% - 556 048,76 грн.).

Позивач стверджує, що матеріальна шкода (збитки), завдана Державному підприємству обслуговування повітряного руху України внаслідок завищення вартості надання послуг з утримання орендованого майна в розмірі 3 336 292,55 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Оцінюючи доводи учасників спору, суд відзначає таке.

Статтею 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування (ч. 1). Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін (ч. 2). Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни (ч. 3).

Статтею 190 Господарського кодексу України визначено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни (ч. 1). Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання (ч. 2).

Як встановлено судом, за умовами договору вартість договірних послуг розраховується згідно з додатками №1 та №2 до договору - калькуляції та протоколу погодження договірної ціни. Дійсно, у вартість передбачених договором послуг в калькуляцію закладено прибуток відповідача на рівні 26%. Проте у кінцевому розрахунку, як в калькуляції, так і протоколі погодження договірної ціни, вартість послуг визначена сторонами на рівні 509838,34 грн. на місяць. І саме цю суму замовник мав сплачувати виконавцю згідно п. 3.2, п. 4.2 договору щомісячно не пізніше 25-го числа наступного місяця.

Зазначене спростовує твердження позивача та третьої особи щодо необхідності врахування різниці між визначеним умовами договору показником прибутку та обсягом прибутку відповідача, встановленим за результатами ревізії. За умови існування між сторонами договірних відносин, посилання на висновки перевірки органів Державної фінансової інспекції, як на підставу задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, а лише можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторонами в договорі в розумінні приписів ст. 189 Господарського кодексу України узгоджено істотну умову договору - ціну, за якою виконавець зобов'язався протягом визначеного в договорі строку утримувати приміщення, орендовані замовником, а замовник зобов'язався сплачувати вартість послуг, наданих виконавцем. При цьому, встановлена між позивачем та відповідачем ціна надання послуг є вільною ціною, не відноситься до державних регульованих цін, у зв'язку з чим сторони, як суб'єкти господарювання, на діяльність яких не поширюється обов'язок встановлення державних регульованих цін на певні товари, самостійно за двосторонньою згодою у відповідності до ст. 190 Господарського кодексу України встановили вільну ціну вартості надання послуг.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, не погоджуючись з окремими умовами договору, позивач мав право відмовитись від його підписання, а підписавши - набув обов'язок виконувати встановлені ним умови належним чином.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

При вирішенні спору, позивачу, як особою, на яку процесуальним законом покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, необхідно довести належними та допустимими доказами факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Позивачем належними і допустимими доказами не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності до відповідача, як стягнення збитків у вигляді завищення вартості наданих послуг.

Посилання позивача як на підставу позову на ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» судом відхиляються як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не були доведені позивачем належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, а також те, що відсутні докази визнання недійсним укладеного сторонами договору в частині визначення вартості послуг, позивач та відповідач свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі та належним чином, заборгованість з оплати наданих послуг відсутня, позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:23.03.2018

Суддя Ю.М. Смирнова