ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 909/460/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М.,

суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Завійська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області

представник позивача - Петришин С.Р. догов. про надання прав. доп. від 30.08.2017 №_14_

відповідач - Закрите акціонерне товариство "Калушліспромгосп"

представник відповідача - Чепіль М. П. керівник, Гусак М. М. дов. від 15.03.2018

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2017 (суддя Гриняк Б. П.) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 (головуючий суддя - Скрипчук О. С., Зварич О. В., Хабіб М. І.) у справі за позовом Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області до Закритого акціонерного товариства "Калушліспромгосп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акта на право власності на землю,

Короткий зміст позовних вимог

1. 19.05.2017 Завійська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області (далі - Позивач) звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калушліспромгосп" (далі - Відповідач) з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення на території Завійської сільської ради загальною площею 22049 кв.м., укладеного між Позивачем та Відповідачем, що посвідчений нотаріусом 14.03.2002, зареєстрований в реєстрі за № 1445 (далі - Договір), та Державного акта на право власності на землю ІФ № 020106 від 05.12.2002, виданого Відповідачу про передачу у власність земельної ділянки площею 2,2049 га на території Завійської сільської ради із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на час дії Земельного кодексу України в редакції 2001 року Відповідачу продано земельну ділянку лісового фонду, що знаходиться за межами населеного пункту с. Завій на території Завійської сільської ради, за непроведеного розмежування державної і комунальної власності та по якій проходить дорога, що є землею загального користування населеного пункту, що з 01.01.2002 не є компетенцією Позивача та щодо якої встановлено пряму заборону закону на передачу (продаж) у власність. Рішення про продаж земельної ділянки Відповідачу прийнято Позивачем в період дії Земельного кодексу 1990 року, проте в період вступу в дію Земельного кодексу 2001 року воно не було виконано, тому відповідно до п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу 2001 року продаж мав проводитися відповідно до положень Земельного кодексу 2001 року, всупереч п. 1 Перехідних положень якого сільський голова 14.03.2002 підписав спірний Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться поза межами села Завій із земель лісового фонду, що є підставою для визнання цього Договору недійсним.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

2. 21.07.2017 Господарський суд Івано-Франківської області вирішив у позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що листом № 347/1-7/46 від 19.10.2001 Калуської міської ради надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки Відповідачу відповідно до прийнятого ним рішення "Про затвердження матеріалів попереднього погодження і надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки ЗАТ "Калушліспромгосп" від 25.09.2001 № 349-24, отже відбулося наступне схвалення Договору, відповідно до частини 2 статті 241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому цей Договір слід вважати чинним з моменту укладення. Факт наступного схвалення також підтверджується тим, що Державний акт на право власності на землю серії ІФ № 020106 від 05.12.2002 підписано Головою Калуської районної державної адміністрації В. Прокопівим. Позивач не довів тієї обставини, що дорога є громадською, а тому суд дійшов висновку про відсутність порушення прав громади села Завій Калуського району на неї та прав Позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

3. 17.10.2017 Львівський апеляційний господарський суд вирішив рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що станом на момент вступу в законну силу Земельного кодексу України від 2001 року рішення Позивача від 26.12.2001 не було виконано, а тому відповідно до пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу 2001 року продаж спірної земельної ділянки мав проводитись відповідно до положень Земельного кодексу України 2001 року. Отже згідно з Договором Позивачем продано Відповідачу земельну ділянку лісового фонду, що знаходиться за межами населеного пункту с. Завій Калуського району на території Завійської сільської ради, коли не було проведено розмежування державної і комунальної власності та якою проходила дорога, що є землею користування населеного пункту, та, відповідно, на яку була встановлена заборона щодо передачі у власність. Водночас, суд дійшов висновку про те, що позов подано із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено Відповідачем, що є підставою для відмови у позові, у зв'язку з чим, зазначивши, що резолютивна частина рішення є правильною, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. 21.12.2017 Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2017, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

5. 06.03.2018 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якій зазначив про відсутність підстав для скасування прийнятих у справі судових рішень.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Суд правильно встановив, що згідно з Договором Позивачем продано Відповідачу земельну ділянку лісового фонду, що знаходиться за межами населеного пункту с. Завій Калуського району на території Завійської сільської ради та якою проходила дорога, що є землею користування населеного пункту, щодо якої встановлено заборону на передачу у власність, однак застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, не оцінивши поважність причин пропуску цього строку. Строк позовної давності пропущено з поважних причин, а порушене право Позивача підлягає захисту, оскільки під час перебування на посаді голови Позивача ОСОБА_5 не міг своє право захистити та ставити раніше питання про визнання недійсним оспорюваного Договору та акта на право постійного користування.

7. Відповідач, оформляючи Договір, діяв недобросовісно, достеменно знав про відсутність у голови Позивача повноважень на відчуження земельної ділянки, оскільки технічна документація зі складення державного акта на право власності на земельну ділянку, що міститься в матеріалах справи та виготовлялася на замовлення Відповідача, містить інформацію про межі населеного пункту та інформацію про земельну ділянку лісового фонду. В ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 встановлено, що сільський голова діяв в інтересах Відповідача і ця юридична особа, проявивши просто юридичну обачність, могла встановити відсутність у Позивача повноважень на розпорядження такими землями, проте умисно цього не здійснювала, а тому до спірних правовідносин обґрунтованим є застосування статті 92 ЦК України.

8. Суд апеляційної інстанції грубо порушив норми процесуального права, розглянув справу за відсутності представників Позивача, яких не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду спору, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до пункту 2 частини 2 статті 111-10 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в редакції, чинній на час винесення постанови, оскільки ухвалу про призначення справи Позивач отримав після проведення судового засідання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

9. Без скасування рішень Позивача, на виконання яких укладено спірний Договір, відсутні правові підстави для визнання Договору недійсним.

10. Продаж земельної ділянки не призвів до настання негативних наслідків для сторін спірних правовідносин.

11. Проект відведення земельної ділянки Інститутом землеустрою виготовлено на 5 днів пізніше, тобто коли вже ця земля до лісового фонду не належала.

12. З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 Відповідач зазначив, що під час укладення Договору ніяких правопорушень не вчинив, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Позиція Верховного Суду

13. Суд не приймає до уваги доводи Скаржника (пункт 6, 7), оскільки не здійснює перегляд прийнятих у справі судових рішень по суті, враховуючи наступне.

14. Відповідно до статті 22 ГПК України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Як свідчать матеріали справи ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 (головуючий суддя - Скрипчук О. С., судді Зварич О. В., Хабіб М. І.) апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2017. Згідно з повідомленням від 20.09.2017, що міститься в матеріалах справи, підписаним головуючим суддею Скрипчук О. С., у зв'язку з перебуванням у відрядженні члена колегії - судді Зварич О. В. та перебуванням у відпустці члена колегії - судді Хабіб М. І., з урахуванням Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 з наступними змінами і доповненнями, розгляд цієї справи 20.09.2017 не відбувся; учасників судового процесу буде додатково повідомлено про призначення справи до розгляду в судовому засіданні. В подальшому ухвалою апеляційного господарського суду від 09.10.2017 розгляд справи призначено на 17.10.2017. Як свідчать протокол судового засідання та текст постанови суду представник Позивача не був присутнім у судовому засіданні апеляційного суду 17.10.2017. Відповідно до відмітки на зворотній стороні ухвали суду від 09.10.2017 її копії надіслані сторонам у справі 10.10.2017. Разом з цим, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи, від 10.10.2017 ухвалу про призначення справи до розгляду на 17.10.2017 отримано Позивачем 21.10.2017, тобто після прийняття судом оскаржуваної постанови. За наведених обставин посилання в судовому рішенні на те, що Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не підтверджується матеріалами справи. Таким чином постанова суду апеляційної інстанції прийнята за відсутності представника Позивача та за відсутності відомостей щодо його належного повідомлення про розгляд справи. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи в касаційному порядку, судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. З огляду на наведене Суд погоджується з доводами Скаржника (пункт 8) про те, що апеляційним господарським судом розглянуто справу за відсутності його представника, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

15. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 у справі № 909/460/17 скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду в повному обсязі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак