РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2018Справа № 910/22574/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 19)

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 33-37)

про стягнення 17 580,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до Приватного акціонерного товариства " Європейський страховий альянс" про стягнення 17 580,00 грн. в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Альфа Страхування" транспортний засіб Тойота, державний номер НОМЕР_1. Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 17 580,00 грн., у зв'язку з чим останній просить суд стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" 17 580,00 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу, оскільки відповідач є страховиком транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, керуючи яким гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/22574/17 та призначено її розгляд справи на 07.02.2018 року, а також витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію по Полісу № АК/3042513.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 частини 1 розділу XI перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, оскільки провадження у справі № 910/21098/17 було порушене до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи за правилами, які діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України.

При цьому ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 року, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи № 910/22574/17 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

05.01.2018 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшло повідомлення № 7/2-28/230 від 03.01.2018 року, в якому зазначено про відсутність в ЦБД станом на 02.01.2018 року відомостей про укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3042513. Повідомлення судом долучено до матеріалів справи.

02.02.2018 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору, а саме ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1).

За результатом розгляду вказаного клопотання Господарським судом міста Києва ухвалою від 07.02.2018 року відповідачу відмовлено в задоволенні вказаного клопотання про залучення третьої особи.

02.02.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність документів на підтвердження правомірності володіння (тимчасового користування) винною особою - гр. ОСОБА_1 транспортним засобом Фольксваген, державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання вказаного транспортного засобу забезпеченим, а ДТП - страховим випадком. Окрім того, відзив містить клопотання відповідача про здійснення розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України в судовому засіданні з повідомленням (викликом) відповідача. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучений до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 року в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін відмовлено.

27.02.2018 року через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про витребування доказів № 357/8 від 21.02.2018 року, в якому на підставі ст. 81 ГПК України відповідач просить суд витребувати у ОСОБА_1 переклад свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2; документ на підтвердження законність перебування вказаного автомобіля на території України; документ на підтвердження обставин ввезення його на територію України та особи, яка вчинила відповідні дії; довіреніст на ім'я ОСОБА_1, завірену гербовою печаткою з перекладом; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2 українського зразка тощо. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як визначено статтею 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 27 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська торгова енергетична компанія» (страхувальник за договором) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Альфа Страхування»(страховик за договором, позивач у справі) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0932755.104 (далі - Договір страхування), за умовами якого застраховано транспортний засіб марки Тойота, державний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, зокрема: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

Страхова сума становить 886 900,00 грн. (п.2.3 Договору страхування).

Відповідно до п. 2.3 Договору страхування безумовна франшиза за збитками внаслідок ДТП - 0,00.

З матеріалів справи слідує, що 20.02.2017 року о 16 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Березняківській, 20 сталася ДТП, оскільки гр. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, виконуючи рух заднім ходом не впевнився в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення із застрахованим позивачем транспортним засобом та транспортний засіб марки марки Тойота, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, у результаті чого застрахованому транспортному засобу завдано механічні пошкодження, що підтверджується довідкою № 447121 від 05.04.2017 року УПП у м. Києві.

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою від 20.02.2017 року про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування № 0261.206.17.01, копія якої наявна в матеріалах справи, позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № 0261.206.17.01.01 від 29.03.2017 року, копія якого надана позивачем.

Так, згідно вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Тойота, державний номер НОМЕР_1, склала 17580,00 грн., враховуючи вартість відновлювального ремонту застрахованого об'єкта в сумі 26602,00 грн., що визначена на підставі рахунку - фактури СТО - ФОП Кулик А.С. № АК-0000024 від 01.03.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, та з вирахуванням вартості поклейки декоративної плівки в сумі 9022,00 грн..

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту та поданої страхувальником заяви була виплачена ФОП Кулику А.С. сума страхового відшкодування в розмірі 17580,00 грн. шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок страхувальника - ТОВ «Транс-Сервіс-1», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 8317 від 31.03.2017 року на вказану суму.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 20.02.2017 року за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Тойота, державний номер НОМЕР_1, визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування, однак постановою Дніпровського районного суду м. Києва (суддя Марченко М.В.) від 22.03.2017 року (справа № 755/3477/17) винним у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП, визнано гр. ОСОБА_4, якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено за матеріалами справи та відповідачем не заперечувалось, що страховиком (позивачем) належним чином виконані умови Договору страхування, а саме грошове зобов'язання шляхом виплати страхового відшкодування в розмірі 17580,00 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику. Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279).

При цьому позивачем зазначено в поданій суду позовній заяві, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди 20.02.2017 року керував гр. ОСОБА_1, була застрахована ОСОБА_3 в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий альянс» (відповідач у справі) відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 3042513 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності по майну - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Фольксваген, державний номер НОМЕР_2. За даними позивача, Поліс станом на момент скоєння ДТП 20.02.2017 року був чинний, що, в свою чергу, за твердженням позивача, є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди саме відповідачем.

Таким чином, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Альфа Страхування" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що користується транспортним засобом Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 17580,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Альфа страхування" в порядку регресу суми в розмірі 17580,00 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого, за твердженнями позивача, у ПАТ «Європейський страховий альянс» утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній просив стягнути в поданій позовній заяві.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 74 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому позивачем з урахуванням наявності полісу АК № 3042513, копія якого міститься в матеріалах справи, зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою визначено саме у ПАТ «Європейський страховий альянс», до якого заявлено позов.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0932755.104 від 27.04.2016 року та/або його окремих положень суду не надано.

Враховуючи наявні в матеріалах справи документи, а також пояснення сторін суд зазначає, що згідно положень ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно п. 1.2. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 (далі - Положення) метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням.

Оператор єдиної централізованої бази даних (далі - Оператор) - МТСБУ, яке забезпечує створення, ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення єдиної централізованої бази даних, збереження і захист інформації, що міститься в ній (п. 1.3 Положення).

Згідно п. 2.1 Положення, страховики - члени МТСБУ в обов'язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком 1 до цього Положення, зокрема, відомості про втрачені, зіпсовані та знищені бланки полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та бланки спецзнака; відомості про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видані до них спецзнаки; відомості про страхові випадки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, хід їх врегулювання та виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п. 2.2 Положення оператор здійснює постачання до бази даних МТСБУ такої інформації, зокрема, відомості про видані страховикам - членам МТСБУ бланки полісів та бланки спецзнака за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зміни відомостей про зареєстровані договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени МТСБУ протягом 2-х робочих днів з моменту підписання страхувальником полісу з внесеними змінами (п.3.4.6 Положення).

Інформацію про дострокове припинення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени МТСБУ протягом 5-ти робочих днів з дати анулювання, дострокового припинення, переоформлення договору (п. 3.4.7 Положення).

За змістом п. 5.3 Положення, інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

Отже, з наведеного вище вбачається, що відомості бази даних Моторного транспортного страхового бюро України є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов'язкового страхування у особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в межах провадження у справі №910/22574/17.

При цьому відповідно до п. 5.10 Положення, інформація з бази даних МТСБУ надається у формі витягів на письмову вимогу органів судової влади, органів прокуратури, органів дізнання і досудового слідства та інших органів державної влади (посадових осіб) у зв'язку зі здійсненням ними повноважень, визначених законом.

Зокрема, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року суд зобов'язав Моторне (транспортне) страхове бюро України надати суду відомості щодо страхової компанії, якою видано страховий поліс № АК/3042513, особу, відповідальність якої була застрахована даним полісом та забезпечений транспортний засіб, а також термін дії зазначеного позивачем Полісу.

У відповідь на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/225748/17 від МТСБУ надійшла відповідь за № 7/2-28/230 від 03.01.2018 року, в якій зазначено про відсутність в ЦБД станом на 02.01.2018 року відомостей про укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3042513.

При здійсненні судом самостійного пошуку на сайті МТСБУ щодо Полісу № АК/3042513 отримано інформацію, за якою поліс із вказаним номером не знайдено, бланк облікований страховиком як не використаний, за результатами пошуку інформації щодо транспортного засобу державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - інформації щодо наявності полісу як на дату ДТП, так і на даний час, не знайдено також.

Поряд із цим суд зазначає, що п. 1.6 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 року за № 238/2010 (далі - Порядок) зазначено, що цей порядок є обов'язковим для виконання страховиками-членами та Дирекцією МТСБУ.

Так, згідно п. 2.5 Порядку видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ за умови попередньої оплати страховиком їх вартості в повному обсязі. Видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ з оформленням відповідного акту прийому - передачі.

У відповідності до п. 3.1 вказаного Порядку отримані страховиком бланки полісів обліковуються як дирекцією МТСБУ, так і страховиком. За приписами п. 3.2 Порядку такий облік здійснюється шляхом внесення відомостей про бланки до ЦБД МТСБУ.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Порядку забороняється передача бланків полісів одним страховиком іншому страховику без наявності письмових згоди дирекції МТСБУ та внесення нею відповідних коригувань про перерозподіл бланків на користь страховика - отримувача бланків до ЦБД МТСБУ.

З априписами п. 3.5 вказаного вище Порядку у разі втрати Бланку страховик несе повну фінансову відповідальність за страховими випадками які матимуть місце за втраченими бланками страхових документів та виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, отримує письмове пояснення від особи, яка втратила Бланк страхового документа, складає акт про втрату із зазначенням причин такої втрати, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до ЄЦРБ МТСБУ відомості про кожний втрачений бланк.

Окрім того, згідно п. 12 «Концепції створення єдиної централізованої бази даних МТСБУ», затверджених протоколом № 190 Президії МТСБУ від 05.08.2008 року, страховик повинен вносити інформацію до ЄЦРБ МТСБУ про укладання договорів обов'язкового страхування. Відомості про укладання договору обов'язкового страхування повинні бути внесені до ЄЦБД МТСБУ - протягом 12 робочих днів з моменту підписання страхувальником Полісу, а у разі його анулювання - протягом 5 робочих днів.

Наразі відповідно до п. 13 даної Концепції страховик несе всю відповідальність за недостовірність та повноту внесеної інформації.

Натомість, як свідчать матеріали справи, інформація про анулювання або втрату даного Полісу АК № 3042513 в ЄЦРБ МТСБУ також відсутня.

Таким чином, з огляду на надану інформацію Моторним (транспортним) страховим бюро України, суд дійшов висновку, що між особою, відповідальною за заподіяну винуватцем ДТП - водієм транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, шкоду та відповідачем не виникло договірних відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спрямованих на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Отже, враховуючи те, що за наявності в матеріалах справи копії бланку полісу серії АК № 3042513 та інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, в яких містяться суперечливі відомості щодо даного полісу, з урахуванням листа МТСБУ, в якому останній зазначає про відсутність в ЦБД договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 3042513 та зважаючи на відсутність в ЦБД даних щодо наявності відповідного полісу, укладеного по відношенню до транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2, а також обліку бланку Полісу АК № 3042513 як не використаного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт страхування саме відповідачем цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, водій якого винний у скоєнні ДТП 20.02.2017 року, та, відповідно, у пошкоджені застрахованого позивачем транспортного засобу, отже правові підстави для відшкодування позивачеві саме ПАТ «Європейський страховий альянс» як відповідачем у даній справі 17580,00 грн. в порядку регресу відсутні.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам; участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з підпунктами 39.2.1 та 39.2.2 пункту 39.2 ст. 39 Закону основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій.

При цьому згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, з наведених норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутись за захистом свої порушених прав відповідно до приписів чинного законодавства до іншого відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України шляхом звернення до суду з іншим позовом, який буде вирішено судом в окремому проваджені.

Окрім того враховуючи, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2017 року у справі № 755/3477/17, встановлено особу, винну в настанні ДТП, та з огляду на положення частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України, відповідно до якої шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернутись до особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом з відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Щодо поданого відповідачем клопотання про витребування доказів згідно ст. 81 ГПК України суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частинами 2, 3 ст.81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Проте, враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини у даній справі, суд ходить висновку про залишення поданого клопотання про витребування доказів без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.17. № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.М. Якименко