ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відстрочення виконання рішення суду

26.03.2018м. Дніпро№ 904/9665/17

Суддя Рудь І.А., розглянувши заяву № б/н від 14.03.2018 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" про відстрочку виконання рішення господарського суду від 14.12.2017 по справі № 904/9665/17:

заявник: Приватного підприємства "Драг", м. Запоріжжя

боржник: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське", с. Іверське Солонянського району Дніпропетровської області

про стягнення 248 164 грн. 30 коп. за контрактом №13 від 21.04.2015

Представники:

від позивача (стягувача): не з'явився;

від заявника (боржника): не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 189 120 грн. 00 коп. основного боргу, 11 922 грн. 33 коп. 3% річних, 47 090 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 3 722 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 2 000 грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката .В решті позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення господарського суду 02.01.2018 видано наказ.

14.03.2017 на адресу господарського суду надійшла заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" про відстрочку виконання рішення господарського суду від 14.12.2017 по справі № 904/9665/17 строком на вісім місяців до 12.11.2018.

Заява мотивована наявністю несприятливих обставин, які свідчать про неможливість негайного виконання судового рішення у даній справі, зокрема, світова економічна криза, яка зумовила важке фінансове становище відповідача та спричинила існування заборгованості перед ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 779 582,71 грн., позивачем у розмірі 1104 354,86 грн, ПАТ «Акціонерний банк «Радабанк» у розмірі 738 968,13 грн., іншими кредиторами на загальну суму 2 654 235,04 грн. Зазначив, що відповідач є сільськогосподарським підприємством і його господарська діяльність носить сезонний характер, у зв'язку з чим наявність у нього коштів залежить від настання певного сезону. Так, найближчим часом у відповідача почнеться посівна, у зв'язку з чим в кінці літа 2018 року після жнив і продажу продукції сільськогосподарської діяльності відповідач зможе повністю погасити свою заборгованість перед позивачем. Наразі ж відповідач об'єктивно не має жодних коштів, тож виконання рішення в примусовому порядку призведе виключно до банкрутства відповідача, що в кінцевому рахунку унеможливить стягнення в цілому суми заборгованості, яка за наявності відстрочки рішення буде повністю погашена.

Ухвалою господарського суду від 15.03.2018 заяву прийнято судом до розгляду та призначений її розгляд у засіданні 26.03.2018.

21.03.2018 на адресу суду надійшли пояснення позивача на заяву про відстрочення виконання судового рішення від 19.03.2018 № б/н, в якій останній зазначив, що заперечує проти задоволення заяви відповідача. Зазначив, що із заявою про відстрочку заявник звернувся у березні 2018 року. Проте, належних документальних доказів свого важкого матеріального та фінансового стану до заяви заявником не додано. Також заявником не зазначено для яких саме країн діє світова фінансова криза, якими доказами це підтверджується, з якого саме періоду та яким чином така криза може впливати на заявника зважаючи на те, що він не є експортером. Крім того, вказує на недоречність посилання заявника на наявну заборгованість перед іншими кредиторами, оскільки станом на 19.03.2018 року, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження стосовно нього відкрито лише за заявами ПП «Драг», інші вказані заявником контрагенти для примусового стягнення заборгованості щодо нього до виконавчої служби не звертались. Отже, заявником не надано відповідних доказів дійсно важкого фінансового стану підприємства, тобто не надано доказів, що можуть засвідчити про неможливість виконання боржником ухваленого судового рішення, а також не надано доказів винятковості такого випадку, що може бути підставою для відстрочення судом його виконання. Просив у задоволенні заяви відмовити та розглянути заяву без участі представника позивача.

У призначене судове засідання сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Господарський суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду заяви останні повідомлені належним чином.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд вважає, що заява відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Таким чином, обов'язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які відповідач повинен довести відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд констатує, що заявником (боржником) не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, зокрема, балансу, звіту про фінансові результати за 2017 рік та за перший квартал 2018 року, банківських довідок про залишок коштів на банківських рахунках заявника, карти засівання земельних ділянок з зазначенням сільськогосподарських культур та розрахунком прогнозованого отримання врожаю тощо.

Також заявником не надано доказів на підтвердження того, що фінансовий стан останнього покращиться, результати господарської діяльності будуть позитивними, і що відстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання судового рішення у даній справі та у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 331 Господарського процесуального кодексу України скрутний фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що відстрочення виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

За встановлених обставин, враховуючи, що посилання боржника на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення; важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, що б унеможливило виконання договірних зобов'язань та рішень суду; господарський суд знаходить переконливими доводи позивача, викладені у запереченнях на заяву; вважає, що заявником не наведено конкретних поважних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, у зв'язку з чим не знаходить підстав для задоволення заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське".

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинівське" про відстрочку виконання рішення господарського суду від 14.12.2017 по справі № 904/9665/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 02.04.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь