ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.2018 м. Ужгород Справа № 907/884/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Ужгородської міської ради, м.Ужгород

про стягнення суми 1105327,29 грн. у відшкодування заборгованості за надані послуги газопостачання пільговим категоріям населення, згідно договору на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17 від 19.01.17 у відповідності ст.ст.509,525,526, 530 ЦК України та ст.193 ГК України

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (дов.№007Др-31-1217 від 01.12.17)

від відповідача ОСОБА_3 (дов.№35/10-04/107 від 12.01.18), ОСОБА_4 (дов.№35.10-04/53 від 09.01.18)

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 1105327,29 грн. у відшкодування заборгованості за надані послуги газопостачання пільговим категоріям населення, згідно договору на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17 від 19.01.17 у відповідності ст.ст.509,525,526, 530 ЦК України та ст.193 ГК України.

Позивач просить позов задоволити мотивуючи тим, що відповідачем, в порушення умов Договору на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17 від 19.01.2017р. без достатніх правових підстав не підписано акти звіряння розрахунків за наданий пільговим категоріям громадян м. Ужгород природний газ у жовтні 2017 р. згідно з «формою 3-пільга», що унеможливлює проведення відшкодування витрат, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в сумі 1105327,29 грн. Вказує, з посиланням на Постанову КМУ №256, Постанову КМУ №117 та Постанову УМУ від 06.08.14 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», що на виконання вимог укладеного з відповідачем договору позивачем належним чином надано послуги з газопостачання пільговим категоріям громадян у жовтні 2017 року та складено відповідні рахунки та акт звіряння.

Стверджує, що вказані послуги були надані громадянам м.Ужгород, на які поширюються пільгові умови встановлені Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про прокуратуру", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Позивач вважає, що нормами вищенаведених законодавчих актів закріплено реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян, за якими передбачено безумовний обовязок постачальника природного газу надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондується обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги. Вказує, що нормами Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів; державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Також, у поданій відповіді на відзив позивач посилається на те, що листом №25369-0/2-17/20 від 22.12.17 Міністерство соціальної політики України зауважило, що органом опрацьовується питання встановлення єдиного терміну початку та завершення опалювального періоду, однак наразі вказане питання не унормовано.

У звязку з чим, позивач наводить доводи, що у відносинах щодо фінансування пільг, наданих населенню м.Ужгород головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є відповідач, який зобовязаний здійснювати компенсацію витрат за надані позивачем послуги, відтак просить суд стягнути суму 1105327,29 грн. у відшкодування заборгованості за надані послуги газопостачання пільговим категоріям населення, згідно договору на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17 від 19.01.17 у судовому порядку.

Відповідач, у поданому 12.01.18 відзиві проти позову заперечує, зазначає, що надіслані позивачем акти звіряння за жовтень 2017 року відповідачем погоджені не були. Зокрема вказує, з посиланням на ст.ст.5, 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та пункту 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848, на те, що розмір субсидії на опалювальний сезон для домогосподарств, які використовують природний газ, електричну енергію для індивідуального опалення, розраховується з 16 жовтня по 15 квітня включно (абзац четвертий пункту 14 в редакції Постанови KM № 300 (300-2017-п) від 26.04.2017).

В заперечення доводів позивача відповідач вказує, що у своїй діяльності відповідач керується, окрім іншого, розясненнями Міністерства соціальної політики України як центрального органу виконавчої влади, яке листом № 19799/0/2-17/20 від 10.10.2017р. «Про тривалість опалювального періоду для надання пільг на оплату індивідуального опалення» надало розяснення, що управління соціального захисту населення як головні розпорядники бюджетних коштів, спрямованих на надання пільг, відшкодовують підприємствам витрати за надані пільги на оплату газопостачання на опалення у неповні місяці опалювального періоду з урахуванням тривалості опалювального періоду з 16 жовтня по 15 квітня включно.

Окрім того, вказує, що ч. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами.

Таким чином, враховуючи принцип соціальної справедливості під час надання пільг та субсидій та керуючись листом Міністерства соціальної політики України як центрального органу виконавчої влади, яке листом № 19799/0/2-17/20 від 10.10.2017р. вважає, що опалювальний сезон є аналогічним тому, який встановлено для субсидій з 16 жовтня по 15 квітня включно.

При цьому, відповідач стверджує, що норми Кодексу ГРС який містить загальне визначення поняття опалювального періоду з 1 жовтня по 30 квітня, на які покликається позивач не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У зв'язку з цим, відповідач не підписав надіслані ТОВ «Закарпатгаз Збут» відповідно до умов договору №5/55DZKz285-17 від 19.01.2017 р. акти звіряння розрахунків за наданий пільговим категоріям населення природний газ у жовтні 2017 р. згідно з «формою 3-пільга», оскільки такий складений з 1 по 30 жовтня 2017 р., а тому вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні повністю.

У судовому засіданні 21.02.18 та 12.03.18 у відповідності до ст.216 ГПК України оголошувалась перерва.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (Постачальник) та ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (Платник) 19.01.2017 р. укладено Договір на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17, предметом якого є врегулювання відносини сторін щодо фінансування пільг та субсидій, повязаних зі споживанням побутовими споживачами (населенням) природного газу.

Постачальник взяв на себе зобовязання здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам (населенню), а Платник - здійснити фінансування пільг та субсидій, повязаних із споживанням природного газу побутовими споживачами (населенням), що мають право на пільги і субсидії (п. 1.2. Договору)

Пункт 1.3 Договору передбачає, що розрахунки між сторонами проводяться згідно актів звіряння розрахунків, які Постачальник зобовязується надавати Платнику, у відповідності до п. 2.1.3. Договору, щомісячно до 25 числа разом з розрахунками щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою « 2-пільга». Два оригінальні примірники вказаних Актів звіряння розрахунків, Платник зобовязується до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем споживання побутовими споживачами (населенням) природного газу повертати Постачальнику (згідно з п.2.2.5 Договору).

Відповідно до п.2.2.2. Договору Платник зобовязується здійснювати перерахування коштів, передбачених на фінансування пільг та субсидій, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», які відповідають витратам Постачальника, повязаним з реалізацією газу побутовим споживачам (населенню), які мають відповідні пільги та субсидії.

Вказаний договір набирає чинності з 01 січня 2017 року та діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2017 р., а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг та субсидій для населення - до їх повного виконання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (позивач) з 01.07.2015 року здійснює ліцензовану господарську діяльність з постачання природного газу на території Закарпатської області відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та постанови НКРЕКП від 28.05.2015 №1643.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Зокрема, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (абзац 11 частини першої статті 1 Закону).

Згідно з підпунктом 6 п.1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Виконавець має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, пільгові умови надання житлово-комунальних послуг передбачені Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про прокуратуру", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Позивач, на виконання умов укладеного з відповідачем договору та вимог вищенаведених законів, якими передбачено пільги, протягом жовтня 2017 року надав послуги з газопостачання на пільгових умовах населенню м.Ужгород, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на які поширюються положення вищевказаних нормативно-правових актів пільговим категоріям громадян м. Ужгород послуги з постачання природного газу, які підлягають відшкодуванню на загальну суму 1105327,29 грн.

У підтвердження надання послуг з газопостачання пільговим категоріям громадян на підставі наданих пільгових документів та у відповідності до встановлених Постановою КМУ від 06.08.14 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» позивачем здійснено розрахунок вартості вказаних послуг пільговим категоріям громадян м.Ужгорода у жовтні 2017 року (згідно із затвердженою звітністю пільга-2) та надано відповідачу супровідний лист №ZKz07-СЛ-7902-1217 від 06.12.17 про надіслання актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги газопостачання, на які надаються пільги (згідно форми « 3-пільга»).

Таким чином, позивачем з дотриманням умов п. 1.3 та 2.1.3. договору та вимог п. 10 Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 надіслано відповідачу акт звіряння розрахунків та розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, згідно з формою - 2 пільга на паперових та електронних носіях.

Однак, відповідач, всупереч умовам договору взяті на себе зобовязань належним чином не виконав, витрати, понесені позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах за спірний період в повному обсязі не відшкодував. Акти звіряння розрахунків, які є підставою для проведення розрахунків відповідачем не підписано на підставі, як вважає відповідач, що відшкодуванню підлягають витрати за надані пільги на оплату газопостачання на опалення з 16 жовтня, як це встановлено пунктом 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від вересня 1997 р. N 1050) для субсидій.

При цьому, слід зазначити, що в частині фінансування відповідачем субсидій жодні заперечення у відповідача відсутні, акти звіряння для відшкодуванню витрат на оплату послуг природного газу по субсидіях відповідачем підписано.

Таким чином, предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат за поставлений пільговим категоріям громадян м. Ужгород з 01 по 30 жовтня 2017 року природний газ на загальну суму 1105327,29 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду.

Проаналізувавши спірні правовідносини та чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини суд дійшов висновку щодо наступного.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами) чинної на час виникнення спірних відносин, між учасниками взаєморозрахунків, розрахунки по витратах позивача за надані на пільговій основі послуги постачання природного газу здійснювались на підставі актів звіряння і спільних протокольних рішень.

Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено відповідним Порядком (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256).

Правовідносини щодо надання послуг постачання природного газу окремим категоріям споживачів на пільговій основі, між сторонами виникли та існують на підставі договору та в силу вимог закону.

Тобто, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання як Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, так і регулюються нормами цивільного законодавства: Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для надавача послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб, та нормами, що регулюють відносини між споживачем та постачальником послуг Кодекс газорозподільних мереж, правилами надання послуг газопостачання.

Зі змісту п.п. б п. 4 ч.1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово комунальні послуги» встановлено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами.

Зокрема, відповідно до п. 3 «ОСОБА_5 надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджені постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (далі - ОСОБА_5 № 630) послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

ОСОБА_5 регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 1 ОСОБА_5 № 630).

В даному випадку позивач здійснює ліцензовану господарську діяльність з постачання природного газу. ОСОБА_5 постачання природного газу, затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, які регулюють відносини щодо постачання природного газу, не містять такої бланкетної норми, яка закріплена в ОСОБА_5 № 630.

Оскільки, до відносин, які виникають між споживачем та постачальником щодо споживання природного газу застосовується законодавство, яке регулює відповідні відносини на ринку природного газу, то позивачем, як субєктом, відповідальним за розрахунок пільг, застосовується саме те визначення опалювального періоду, яке закріплене у відповідному законодавстві, а саме Кодексі газорозподільчих систем, затвердженому постановою від 30.09.2015 № 2494 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Кодекс ГРС), як в спеціальному нормативно-правовому акті.

З наведеного вбачається, що посилання відповідача про те, що до спірних правовідносин, які стосуються надання послуг з постачання природного газу, може бути застосована норма частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є безпідставною, не відповідає ОСОБА_5 постачання природного газу, нормам Кодексу ГРС та суперечить п. 3 ОСОБА_5 № 630. У звязку з цим, безпідставними є і посилання відповідача на положення ОСОБА_5 надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.52005 року№630, ОСОБА_5 підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства ЖКГ України від 10.12.2008 р. №620/370, ОСОБА_5 технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року №71, оскільки такі положення стосуються субєктів, які надають послуги з централізованого опалення, а відповідач не надає послуги з теплопостачання, відтак до спірних правовідносин вказані нормативно-правові акти не підлягають застосуванню.

Згідно з п.3 Глави 1 Розділу 1 Кодексу ГРС, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), обєкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Так, у розумінні п. 4 глави 1 Розділу 1 Кодексу ГРС, опалювальний період охоплює період з 01 жовтня по 30 квітня включно.

Враховуючи те, що КМУ не визначено порядку визначення опалювального періоду для проведення нарахування пільг, нормативним документом, який встановлює дату початку та закінчення опалювального періоду для пільгових категорій споживачів, які використовують природній газ для індивідуального опалення є Кодекс газорозподільних систем.

Відтак, в розрахунках вартості послуг з врахуванням пільг до спірних правовідносин застосовується поняття та строк опалювального періоду встановлений саме Кодексом газорозподільних систем як спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини на ринку природного газу, а саме з 01 жовтня по 30 квітня включно.

Щодо посилання відповідача на абз. 1 п. 14 Постанови КМУ № 848 та доводи щодо того, що має застосовуватись опалювальний період для нарахування пільг аналогічний тому, який застосовується для субсидій, суд зазначає наступне.

Згідно ст.5 ЗУ «Про державні соціальні стандарти» та державні соціальні гарантії Державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією

України та законами України.

В свою чергу, Постановою КМУ «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї» від 04.06.15 №389 п.2 визначено, що положення вказаного порядку поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у відповідності до переліку законодавчих актів.

При цьому, п.4 Постанови КМУ «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» №848 від 21.10.1995 року визначено, що субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обовязкового відсотка платежу. У разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

З огляду на аналіз вищеприведених положень та різне нормативно-правове регулювання, суд констатує, що пільги та субсидії є різними поняттями, порядок їх призначення є також відмінним, хоча і мають один соціальний напрямок на захист населення.

Таким чином, Постанова КМУ № 848 регулює відносини виключно щодо призначення, розрахунку та фінансування субсидій, а не пільг, відтак вказаний нормативно-правовий акт не підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на лист Мінсоцполітики від 10.10.2017 №19799/0/2-17/20 «Про тривалість опалювального періоду для надання пільг на оплату індивідуального опалення» оскільки такий не є нормативно-правовим актом, який має обовязковий характер, тому інформація викладена в ньому має інформаційний (рекомендаційний) зміст та не спростовує позицію відповідача у спірних правовідносинах.

Також, суд зауважує, що листом №25369-0/2-17/20 від 22.12.17 Міністерство соціальної політики України вказало, що на даний час опрацьовується питання встановлення єдиного терміну початку та завершення опалювального періоду для домогосподарств з індивідуальним опаленням при наданні пільг та субсидій.

За таких обставин, судом встановлено, що єдиним нормативним документом, який встановлює дату початку та закінчення опалювального періоду для пільгових категорій споживачів, які використовують природній газ для індивідуального опалення є Кодекс газорозподільних систем.

Норми нормативно-правових актів, а саме Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист") закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян, за якими передбачено безумовний обовязок постачальника природного газу надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондується обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За нормами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади (в тому числі й суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відтак, оскільки відповідач, як розпорядник коштів місцевих бюджетів, здійснює розрахунки з постачальниками послуг, що надає позивачу право на компенсацію видатків за рахунок коштів державного бюджету, зокрема, і в судовому порядку.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідні правові позиції узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини. Так, і рішеннях ЄСПЛ справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, окрім договірного обовязку відповідача здійснювати відшкодування витрат на надані послуги пільговим категоріям населення, такий обовязок визначено нормативно - щомісячно, на підставі відповідних щомісячних звітів, здійснювати з позивачем розрахунки з відшкодування витрат за поставлений пільговим категоріям громадян природний газ. Отже, позивач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли також безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Наведеним аналізом правових норм спростовуються заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на позов.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 1105327,29 грн. - у відшкодування заборгованості за надані послуги газопостачання пільговим категоріям населення, згідно договору на фінансування пільг та субсидій населення №5/55DZKz285-17 від 19.01.17 є правомірними та такими, що підлягає задоволенню повністю.

Позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 73-74,76-79 ГПК України. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а наведені доводи не спростовують вищенаведених висновків суду. Інші доводи відповідача судом до уваги не беруться.

З огляду на наведене, позов належить задоволити повністю.

Згідно з ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 16579,91 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 20, 27, 41, 42, 47, 53, 74, 76-79, 86, 129, 202, 216, 222, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 24-26, код ЄДРЮОФОПтаГФ 03192997) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (88015, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2 код ЄДРЮОФОПтаГФ 39582749) суму 1105327,29 грн. заборгованості та суму 16579,91 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.03.18.

Суддя Васьковський О.В.