УХВАЛА

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/43/17

За скаргоюНаціонального банку України
на рішення та діїголовного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни
у справі №910/43/17
за позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича
до Національного банку України
простягнення 34329566,18 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники учасників процесу:

від стягувача не з'явився
від боржника (скаржника)Петроченко С.О.
від органу ДВСКошкер І.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 у справі №910/43/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 у справі №910/43/17 скасовано частково, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, код ЄДРПОУ 262530 (двадцять мільйонів сімсот дванадцять тисяч триста сімдесят) грн 15 коп безпідставно списаних коштів та 124710 (сто двадцять чотири тисячі сімсот десять) грн 20 коп судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.».

Також присуджено до стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» 137181,21 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання вказаної постанови 08.06.2017 Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

07.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Національного банку України на рішення та дії державного виконавця, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанови від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080;

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанови від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську Аліну Леонідівну від 27.02.2018 повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Актив-Банк» накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17.

Крім того, скаржник просив суд зупинити виконання за наказами Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 до розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі №910/43/17 судове засідання для розгляду скарги призначено на 20.03.2018.

В судове засідання, призначене на 20.03.2018, представник скаржника з'явився, скаргу підтримав.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання з'явився, проти задоволення скарги заперечив та подав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на скаргу. У відзиві Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає, що Національний банк України хоча і є державним органом, проте не має відкритих рахунків в органах Казначейства та не є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів, а тому рішення суду у даній справі підлягає виконанню саме органом державної виконавчої служби, а не органами Казначейства, як стверджує скаржник.

Стягувач, якого належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду скарги, представників в судове засідання не направив, пояснень по суті скарги не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представників боржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд відзначає таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, 28.12.2017 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із завами №1000/11 від 20.12.2017 та №1001/11 від 20.12.2017 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду по справі №910/43/17 від 24.05.2017 за наказами про примусове виконання вказаної постанови, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною від 27.02.2018 відкрито виконавче провадження №55892041 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» 137181,21 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Також 27.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55892080 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» 20712370,15 грн безпідставно списаних коштів та 124710,20 грн судового збору.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що Національний банк належить до системи державних органів, а відтак виконання судових рішень у даній справі є компетенцією Державної казначейської служби України. Тому, за твердженням скаржника, після звернення ПАТ «КБ «Актив-Банк» із заявами про примусове виконання судових рішень у справі №910/43/17 державний виконавець зобов'язаний був повернути виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Відповідно до п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009 Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99 Конституції України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади.

З огляду на зазначені правові норми та додані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що Національний банк України за своїм державно-правовим статусом є особливим центральним органом державного управління, що здійснює державно-владні повноваження у сфері грошово-кредитної політики України, а отже належить до системи державних органів.

Відтак, на виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників.

Суд відзначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.07.2015 у справі №3-316гс15, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Таким чином, накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 не підлягають виконанню органами державної виконавчої служби.

За приписами п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Відтак, оскільки накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 не підлягають виконанню органами державної виконавчої служби, державний виконавець зобов'язаний був повернути такі виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080 та від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041 суперечать положенням ст.ст. 5, 6 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги скаржника в частині визнання неправомірними та скасування зазначених постанов, а також зобов'язання державного виконавця повернути накази стягувачу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог скаржника про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження №55892080 та №55892041, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В даному випадку дії державного виконавця мають форму конкретних процесуальних документів - постанов про відкриття виконавчого провадження (оскаржувані постанови), а тому належним способом захисту в даному випадку є саме визнання даних постанов неправомірними і їх скасування.

Саме такий спосіб захисту є ефективним, так як спрямований на реальне відновлення порушеного права, водночас, такий спосіб захисту як визнання дій державного виконавця незаконними, в даному випадку, не може поновити порушені права скаржника, так як такі дії були реалізовані у формі постанов, а тому саме останні підлягають оскарженню.

Враховуючи викладене, у задоволенні скарги в частині визнання дій головного державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, суд відмовляє.

Також у скарзі скаржник просив суд зупинити виконання за наказами Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 до розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця.

У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості зупинення судом першої інстанції виконання за виконавчими документами в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця.

Враховуючи викладене, скарга Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080.

3. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041.

4. Зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську Аліну Леонідівну від 27.02.2018 повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Актив-Банк» накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17.

5. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом 10 днів з дня проголошення даної ухвали.

Повна ухвала складена: 28.03.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова