ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.2018 Справа № 920/848/17

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Заєць С.В.

секретаря судового засідання - Гордієнко Ж.М.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноблок»,

м. Київ;

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське»,

с. Грабовське, Краснопільський район, Сумська область;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору на стороні позивача: Фізичної особи-підприємця Левітана

Фелікса Рудольфовича, м. Київ;

про стягнення 597 064 грн. 22 коп. заборгованості по договору №2 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2012 р. та на підставі договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017,

за участю представників сторін:

Від позивача: Євсєєв В.В.,

Від відповідача: Вишницька-Докукіна М.В.;

Від третьої особи: Євсєєв В.В.;

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 597 064 грн. 22 коп., з яких: 318 235 грн. 36 коп. основного боргу, 252 678 грн. 87 коп. інфляційних збитків, 26 150 грн. 00 коп. - 3% річних, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між ФОП Левітаном Ф.Р. і ТОВ «Грабовське» договору № 2 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2012 р. та на підставі укладеного між ФОП Левітан Ф.Р., ТОВ «СХ-Техніка» і ТОВ «Техноблок» договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017.

Відповідач в письмовому відзиві № 01/11//17 від 01.11.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що на момент укладення договору від 17.07.2017 ані третя особа, ані ТОВ «СХ-Технік» не мали права вимоги до відповідача на суму 667367 грн. 24 коп. за договором № 2 на перевезення вантажів, оскільки відповідачем заборгованість в сумі 349131 грн. 88 коп. була перерахована третій особі.

Позивачем подано письмові пояснення від 13.12.2017 на відзив відповідача, в яких зазначив, що вказування у тексті Договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017 року на загальну суму наданих первісним кредитором послуг в розмірі 667367,24 грн. є ні чим іншим, як елементом визначення обсягу прав первісного кредитора у зобов'язанні, права вимоги по якому відступаються, і не створює самостійного юридичного наслідку у вигляді переходу до нового кредитора права вимоги на увесь розмір основної суми зобов'язання. Крім того, додав, що станом на момент укладення Договору про відступлення права вимоги - 14.07.2017 року - розмір основного грошового боргу відповідача по договору № 2 від 14.09.2012 року становив 318 235,36 грн. Зазначене твердження відповідає фактичним обставинам справи, а також повністю підтверджується рішеннями господарських судів усіх інстанцій, прийнятими в межах провадження по справі № 920/880/16 (а.с. 25-27, 61-65).

Від третьої особи до суду надійшло письмове пояснення щодо позову та відзиву на позовну заяву від 02.02.2018, в якому зазначає, що відповідач, в межах провадження по цій справі, безпідставно намагається довести факт відсутності у нього грошового боргу, при чому як перед позивачем, так і перед ТОВ "СХ-Технік" та ФОП Левітан Ф.Р. Посилання відповідача в цій частині доказування на Договір № 1 від 24.11.2014 та Угоду № 141 від 25.11.2017, як на докази відсутності права вимоги та боргу за ним, - у повній мірі спростовується судовими рішеннями господарського суду Сумської області, Харківського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України, прийнятими за результатами розгляду справи № 920/880/16. Враховуючи викладене, третя особа вважає, що позовна заява ТОВ «Техноблок» є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі з покладанням усіх судових витрат на ТОВ «Грабовське».

Відповідачем подано відповідь від 12.02.2018 на пояснення до відзиву відповідача на позовну заяву, надані позивачем та третьою особою.

В судовому засіданні 29.03.2018 представники сторін надали усні пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін суду надано не було.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив:

14 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грабовське» та ФОП Левітан Ф. Р. було укладено договір № 2 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі за текстом - «Договір № 2»), відповідно до умов якого третя особа взяла на себе зобов'язання власними або залученими транспортними засобами здійснити перевезення вантажу (буряку цукрового) до пункту призначення, вказаного відповідачем, а останній зобов'язувався сплатити за надані послуги з перевезення встановлену цим договором плату.

Зі змісту п. 3.3. Договору № 2 вбачається, що оплата послуг з організації перевезення вантажу здійснюється відповідачем на підставі виставлених третьою особою рахунків на оплату, товарно-транспортних накладних та актів приймання-передачі виконаних послуг. Кінцевий розрахунок між сторонами здійснюється не пізніше 30 банківських днів з моменту підписання Акта приймання-передачі виконаних послуг. Підставою для проведення розрахунку є тарифи на послуги, зазначені в п. 3.1. даного договору.

Пунктом 3.4. Договору №2 встановлено, що відповідач сплачує третій особі надані послуги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок третьої особи.

Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться акти виконаних робіт (послуг) на підтвердження виконання третьою особою взятих по Договору № 2 зобов'язань, а саме: Акт виконаних робіт (послуг) від 25.09.2012 на суму 57458 грн. 02 коп.; Акт виконаних робіт (послуг) від 30.09.2012 на суму 94427 грн. 24 коп., Акт виконаних робіт (послуг) від 11.10.2012 на суму 163155 грн. 85 коп., Акт виконаних робіт (послуг) від 20.10.2012 на суму 36018 грн. 03 коп., Акт виконаних робіт (послуг) від 31.10.2012 на суму 36518 грн. 08 коп., Акт виконаних робіт (послуг) від 23.11.2012 на суму 279790 грн. 02 коп., а всього на загальну суму 667367 грн. 24 коп.

Станом на 20.10.2014 між відповідачем і третьою особою було складено та підписано належним чином акт звірки взаємних розрахунків по Договору №2, з якого вбачається, що відповідачем оплата була частково здійснена, не сплаченою залишилась заборгованість в розмірі 318 235 грн. 36 коп., що також не заперечується відповідачем.

15.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СХ-Технік» та ФОП Левітан Ф.Р. було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ФОП Левітан Ф.Р. передав ТОВ «СХ-Технік» право вимагати від відповідача сплати заборгованості по договору № 2 від 14.09.2012.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Сумської області від 21.01.2016 у справі №920/1456/15 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СХ - Технік», с. Щиборівка, Красилівський район, Хмельницька область, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське», с. Грабовське, Краснопільський район, Сумська область, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізичної особа - підприємець Левітан Фелікс Рудольфович, м. Горлівка, Донецька область, про стягнення 529 538 грн. 22 коп., серед яких, зокрема, вимога про стягнення з відповідача 318 235 грн. 36 коп. заборгованості вартості неоплачених послуг по виконанню умов укладеного між третьою особою та відповідачем договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2 від 14.09.2012 на підставі укладеного між ТОВ «СХ-Технік» та третьою особою договору про відступлення права вимоги від 15.07.2015.

Зазначеним рішенням було встановлено, що 24.11.2014 між ТОВ «Грабовське» та ТОВ «УК.АЗ.-ДРУЖБА» було укладено договір про відступлення права вимоги за № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Грабовське» набуло права вимагати від ФОП Левітан Ф.Р. сплати заборгованості за укладеним між ТОВ «УК.АЗ.-ДРУЖБА» та ФОП Левітан Ф.Р. договором поставки № 964 від 04.12.2012 в сумі 975 000 грн. 00 коп. Крім того, суд прийшов до висновку, що після проведеного заліку зустрічних однорідних вимог на підставі заяви відповідача № 141 від 25.11.2014 (направлено третій особі 28.11.2014), заборгованість ТОВ «Грабовське» перед ФОП Левітан Ф.Р. у розмірі 318 235 грн. 36 коп. по договору № 2 від 14.09.2012 була відсутня з моменту проведення такого заліку, тобто починаючи з 01.12.2014, а тому вимоги ТОВ «СХ-Технік» про стягнення з ТОВ «Грабовське» вказаного розміру заборгованості по договору про відступлення права вимоги від 15.07.2015 суд вважає безпідставними.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.11.2016 у справі №920/880/16 за позовом Фізичної особи-підприємця Левітана Фелікса Рудольфовича

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «УК.АЗ.-Дружба», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СХ-Технік», про визнання договору недійсним, позов задоволено в повному обсязі: визнано недійсним договір № 1 від 24.11.2014 про відступлення права вимоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грабовське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УК.АЗ.-Дружба», а також визнано недійсною односторонню угоду про залік Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» відповідно до заяви № 141 від 25.11.2014 про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2017 у справі №920/880/16 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.17 та рішення господарського суду Сумської області від 29.11.16 у справі №920/880/16 залишені без змін.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зобов'язання ТОВ «Грабовське» перед ФОП Левітан Ф.Р. по договору № 2 від 14.09.2012р. в сумі 318 235 грн. 36 коп. з 01.12.2014 р. не було припинене, а отже заборгованість ТОВ «Грабовське» по договору № 2 від 14.09.2012 в розмірі 318 235 грн. 36 коп. сплачена не була.

14.07.2017 року між ФОП Левітан Ф.Р., ТОВ «СХ-Техніка» і ТОВ «Техноблок» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ФОП Левітан Ф.Р. і ТОВ «СХ-Техніка» предають, а ТОВ «Техноблок» приймає на себе право вимоги, що належить первісним кредиторам - ФОП Левітан Ф.Р. і ТОВ «СХ-Техніка», і стає кредитором на підставі договору № 2 від 14.09.2012 р. та будь-яких інших правочинів по наданню послуг на перевозку вантажів автомобільним транспортом ФОП Левітан Фелікс Рудольфович на користь ТОВ «Грабовське» на підставі наступних первинних документів (актів приймання-передачі виконаних робіт): договір №2 від 14.09.2012 на перевозку вантажів автомобільним транспортом; Акт звірки від 20.10.2014 на суму 318 235 грн. 36 коп.; Акт виконаних робіт від 25.09.2012 на суму 57 458 грн. 02 коп.; Акт виконаних робіт від 30.09.2012 на суму 94 427 грн. 24 коп., Акт виконаних робіт від 11.10.2012 на суму 163 155 грн. 85 коп., Акт виконаних робіт від 20.10.2012 на суму 36 018 грн. 03 коп., Акт виконаних робіт від 31.10.2012 на суму 36 518 грн. 08 коп., Акт виконаних робіт від 23.11.2012 на суму 279 790 грн. 02 коп. На загальну суму 667 367 грн. 24 коп.

Згідно п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017 в момент підписання даного договору первісні кредитори - ФОП Левітан Ф.Р. і ТОВ «СХ-Техніка» передали новому кредитору - ТОВ «Техноблок», а останній прийняв в повному обсязі оригінали всіх зазначених вище первинних документів (актів) та оригінал договору №2 від 14.09.2012.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі документів по договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017, складений та підписаний належним чином сторонами зазначеного договору 14.07.2017 /а.с.17/.

Пунктом 1.2. Договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017 передбачено, що за цим Договором ТОВ «Техноблок» одержує всі права продавця (виконавця робіт) замість ФОП Левітан Ф.Р. і ТОВ «СХ-Техніка» та стає стороною по договору №2 від 14.09.2012, та отримує всі права сторони по договору (правочину), як то вимагати від боржника (ТОВ «Грабовське») сплати всіх платежів, що випливають з даної господарської операції в тому числі штрафів, пені та індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних та будь-якого іншого.

Зі змісту п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017 вбачається, що відступлення права вимоги, передбачене цією Угодою, за зобов'язанням Боржника від Первісного кредитора до Нового кредитора визначена Сторонами в сумі 667 367 грн. 24 коп., та крім цього повна сума інших платежів, передбачених діючим законодавством, як то індекс інфляції та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та будь-яке інше.

Відповідно до п. 3.2. Договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017 первісний кредитор зобов'язаний сповістити Боржника про уступку права вимоги за цим Договором шляхом надсилання поштового повідомлення боржнику.

14.07.2017 первісні кредитори - ФОП Левітан Ф.Р. і ТОВ «СХ-Техніка» повідомили боржника - ТОВ «Грабовське» про уступку права вимоги на користь позивача, направивши повідомлення на адресу відповідача, що підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме: копіями описів вкладення у цінний лист та фіскальних чеків /а.с.20/.

У відповідності до вимог статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (стаття 627 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися відносно лише дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі № 23/236 і від 16.09.2015 у справі № 3-555гс15 та висновках Верховного суду України від 01.02.2013, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 статті 111-16 ГПК України, за ІІ півріччя 2012 року.

Враховуючи те, що судом вже було зроблено висновок про те, що зобов'язання ТОВ «Грабовське» перед ФОП Левітан Ф.Р. по договору № 2 від 14.09.2012р. в сумі 318 235 грн. 36 коп. з 01.12.2014 р. не було припинене, а заборгованість ТОВ «Грабовське» по договору № 2 від 14.09.2012 в розмірі 318 235 грн. 36 коп. сплачена не була, новим кредитором по зазначеному договору №2 від 14.09.2012 є позивач - ТОВ «Техноблок» на підставі договору про відступлення права вимоги від 14.07.2017.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Беручи до уваги вимоги п. 3.3. договору № 2 від 14.09.2012р. на перевозку вантажів мобільним транспортом щодо проведення розрахунку не пізніше 30 днів з моменту підписання акту приймання передачі наданих послуг, відповідач повинен був оплатити послуги до 23.12.2012 р., проте взятого на себе зобов'язання по договору не виконав, основна заборгованість відповідача складає 318 235 грн. 36 коп.,а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 252 678 грн. 87 коп. інфляційних збитків та 26 150 грн. 00 коп. - 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2014р. по 17.08.2017 р.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Сумської області від 21.01.2016 р. по справі №920/1456/15 частково задоволені вимоги ТОВ «СХ-Технік» в частині стягнення з ТОВ «Грабовське» 69 483 грн. 89 коп. інфляційних збитків (за період з 01.01.2013р. по 01.12.2014р.), 18 309 грн. 43 коп. - 3% річних (за період з 01.01.2013р. по 01.12.2014 р.).

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків із застосуванням калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Єдиної інформаційної платформи «Ліга: Закон для всіх» та встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки під час розрахунку розміру 3% річних, а вірним розміром 3% річних є 25 894 грн. 77 коп., нарахованих за період з 01.12.2014 по 17.08.2017, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення з боку відповідача взятого на себе грошового зобов'язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 252 678 грн. 87 коп. інфляційних збитків та 25 894 грн. 77 коп. - 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2014 р. по 17.08.2017 р.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зі змісту ч. 3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В заяві про розподіл судових витрат позивач просить суд судові витрати з оплати послуг адвоката в розмірі 20 000 грн. 00 коп. покласти на відповідача.

В обґрунтування поданого клопотання додаються: оригінал договору про надання адвокатських послуг № 1-8/17 від 01.08.2017, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3073/10 від 26.01.2006, копію посвідчення адвоката №3073/10 від 26.01.2006, оригінал ордера адвоката серії КС № 275204, платіжне доручення від 12.12.2017 № 133 на суму 20 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «за послуги адвоката згідно договору № 1-8/17 від 01.08.2017», акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11.12.2017.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання відповідача або третьої особи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а також беручи до уваги складність справи, наявність доказів на підтвердження належного виконання адвокатом робіт (надання послуг), суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині покладення витрат з оплати послуг адвоката в розмірі 20 000 грн. 00 коп. на відповідача.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» (42450, Сумська область, Краснопільський район, с. Грабовське, код 30841323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноблок» (01025, м. Київ, вул. Володимирська, буд 7, офіс 1, код 35393728) 318 235 грн. 36 коп. основного боргу, 252 678 грн. 87 коп. інфляційних збитків, 25 894 грн. 77 коп. - 3% річних, 8 947 грн. 05 коп. витрат по сплаті судового збору, 20 000 грн. 00 коп. витрат з оплати послуг адвоката.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 02.04.2018.

Суддя С.В. Заєць