ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/663/17

Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

позивач - дочірнє підприємство "Стада-Україна" Компанії "Бепха Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте МБХ"

представник позивача - не з'явився

відповідач - підприємство з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі"

представник відповідача - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі"

на рішення Господарського суду міста Києва у складі Босого В.П. від 13 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду у складі Мартюк А.І. - головуючого, Зубець Л.П., Алданової С.О. від 16 травня 2017 року

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2017 року дочірнє підприємство "Нижфарм-Україна" акціонерного товариства "Нижегородський хіміко-фармацевтичний завод" (правонаступник - дочірнє підприємство "Стада-Україна" Компанії "Бепха Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте МБХ", далі - позивач) звернулося з позовом до підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (далі - відповідач) про стягнення 100 163,02 грн. 3% річних та 1 084 793,88 грн. інфляційних втрат за період з 02.12.2013 по 11.01.2017.

2. Позовна заява мотивована невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2013 у справі № 910/13663/13, яке набрало законної сили і за яким з останнього було стягнуто на користь позивача заборгованість за договором від 01.10.2010 №8.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року, позов задоволений повністю.

3.1. Стягнуто з відповідача на користь позивача 100 163,02 грн. 3% річних та 1 084 793,88 грн. інфляційних втрат.

4. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що грошове зобов'язання відповідача виникло на підставі договору від 01.10.2010 №8 та його розмір підтверджується судовим рішенням у справі № 910/13663/13, яке відповідачем в частині погашення основного боргу повністю не виконано.

4.1 Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум, нарахованих на не погашену суму основного боргу за увесь період прострочення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги відповідача

5. У жовтні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

6. Заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат нараховані за період з 02.12.2013 по 13.01.2017, що на 32 дні перевищує передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності. Пропуск позивачем строку позовної давності є безумовною підставою для відмови в позові у відповідній частині.

7. Судами не досліджено та не перевірено правильність зарахування сум погашеного відповідачем боргу в порядку виконання судового рішення у справі № 910/13663/13 про стягнення заборгованості.

8. Суд апеляційної інстанції не надав оцінку та не врахував доводи та заперечення відповідача, наведені в апеляційній скарзі, а також без участі представника відповідача виніс ухвалу від 16 травня 2017 року про здійснення правонаступництва.

9. 21 березня 2018 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю явки представника ОСОБА_8 у зв'язку з перебуванням на прийомі у лікаря. У підтвердження вказаної обставини представником відповідача адвокатом ОСОБА_8 до клопотання долучено довідку медичної установи, яка не містить ні дати її видачі, ні конкретного часу, на який представнику 21.03.2018 призначено медичну консультацію, що унеможливлює з'ясування Верховним Судом наявності об'єктивних перешкод для прибуття в судове засідання, призначене у цей день на 14 год. 15 хв.

Більше того, на виконання статей 120, 301 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року явка представників сторін в засідання суду касаційної інстанції була визнана не обов'язковою, а отже відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи. Верховний Суд також враховує, що ухвалу від 02 лютого 2018 року про відкриття касаційного провадження відповідач, який є юридичною особою, отримав 20 лютого 2018 року, тобто відповідач завчасно був повідомлений про час та дату судового засідання, а тому мав всі можливості заздалегідь подбати про забезпечення явки повноважного представника в судове засідання. Враховуючи вищевикладене, подане клопотання задоволенню не підлягає.

Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу

10. Відповідач відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України не скористався своїм правом на подання заяви про застосування строку позовної давності до прийняття рішення судом першої інстанції, а тому підстави для застосування такого строку відсутні.

11. Заперечуючи проти правильності розрахунку позовних вимог, відповідач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надав як власного контррозрахунку заборгованості, так і жодних доказів погашення боргу на виконання судового рішення про його примусове стягнення.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

12. За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України (далі-ЦК), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

13. Виходячи зі змісту частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України, зокрема в постанові від 17 лютого 2016 року у справі N 905/3137/14-908/5775/14.

14. Судами у даній справі встановлено, що заборгованість за договором від 01.10.2010 №8 повністю не була погашена відповідачем у період і після винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 про залишення без змін рішення від 28.08.2013 у справі № 910/13663/13 про стягнення з останнього на користь позивача 1 172 323,65 грн. боргу, 234 464, 73 грн. штрафу, 58 296, 34 грн. пені, 11 659, 53 грн. 3% річних.

15. Отже, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

16. При цьому позивачем у позовній заяві при здійсненні розрахунку позовних вимог, з яким погодились і суди попередніх інстанцій, було враховано часткове погашення відповідачем заборгованості на виконання судового рішення у період з вересня 2013 року по грудень 2016 року. У зв'язку з чим, з урахуванням встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж перегляду справи судом касаційної інстанції, доводи скаржника в пункті 7 цієї Постанови не можуть бути прийняті до уваги Верховним Судом.

17. Стосовно посилань відповідача в пункті 6 Постанови на пропуск позивачем строку позовної давності слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте своїм правом на подання до суду першої інстанції відповідної заяви відповідач не скористався, у зв'язку з чим у суду були відсутні передбачені законом підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

18. Решта ж тверджень скаржника, вказаних в пункті 8 цієї Постанови, є необгрунтованими, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та оцінюються Верховним Судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини у рішенні "Трофимчук проти України" від 28.10.2010, відповідно до якої хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

19. Враховуючи вищенаведене та встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року у справі № 910/663/17 залишити без змін.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.