РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018Справа № 910/20357/17

За позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька", м. Івано-Франківськ

до Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062", м. Київ

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - Чекалюк О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

В судовому засіданні 15.03.2018р., відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повний текст рішення буде складено та підписано 28.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

17 листопада 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 88 ГАЛ/АГ від 14.11.2017 року в якій викладені позовні вимоги про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" (відповідач) страхового відшкодування в сумі 6 198,57 грн. (шість тисяч сто дев'яносто вісім гривень 57 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/3566078, укладеного між позивачем та відповідачем, внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/20357/17, розгляд справи призначено на 12.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 року розгляд справи відкладено на 16.01.2018 року.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/2037/17 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2018 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, 27.02.2018 року судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 910/20357/17 до судового розгляду по суті на 15.03.2018 року. Про дату, час і місце судового засідання сторін було повідомлено ухвалою від 27.02.2018 року.

В судовому засіданні 15.03.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив.

За ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Приймаючи до уваги, що відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання 15.03.2018 року, з урахуванням ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті і суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року між позивачем (надалі - Страховик) та відповідачем (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3566078 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Поліс або Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Матеріали справи свідчать, що транспортний засіб - «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить відповідачеві, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію.

18.11.2015р. настав страховий випадок, а саме: відбулося зіткнення автомобіля «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шевроле», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті ДТП автомобіль «Шевроле», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було пошкоджено.

Як випливає зі звіту про оцінку № 76С/11/15 від 21.12.2015р. (копія в справі), вартість матеріального збитку автомобіля «Шевроле», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить - 14 876,58 грн.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 19.01.2016р. у справі № 761/398/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п. 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, ВАТ "Київське автотранспортне підприємство 13062" застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом укладення з позивачем Поліса (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За наслідками відповідної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 397,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3582. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актам № ГСК0М (копії документів в справі).

За ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З даних Полісу випливає умова про те, що до керування транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не допущені особи з водійським стажем менше 3-х років.

Відомостей щодо наявності у ОСОБА_2 водійського стажу більше 3-х років до суду не надано.

У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з

порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування (ст. 38-1.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Абзацом 3 зазначеного пункту передбачено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Пунктом 5 вищезазначеної постанови встановлено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

З матеріалів справи слідує, що в вересні 2016 року позивач, оскільки водія ВАТ "Київське автотранспортне підприємство 13062" було визнано винним у вчиненні ДТП, звертався до відповідача з заявою № 88ГАЛ/АГ від 20.09.2016р. про виплату страхового відшкодування в сумі 6 198,57 грн., що складає 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Доказів сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування за Полісом, станом на момент прийняття рішення у справі, до суду не представлено.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст.ст. 993, 1166, 1172, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 22, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на те, що Полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. і франшизу в сумі - 00,00 грн., приймаючи до уваги обставини керування транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 особою, з водійським стажем менше 3-х років, що заборонено умовами Полісу, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає 6 198,57 грн., що складає 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування згідно платіжного доручення № 3582.

Згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені судом обставини та факти, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" (ідентифікаційний код 05475127, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 17), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" (ідентифікаційний код 22186790, адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. 22, Філія AT «Укрексімбанк» м. Івано-Франківськ, Мфо-322313, р/рахунок - 0093), або будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: страхового відшкодування в сумі 6 198,57 грн. (шість тисяч сто дев'яносто вісім гривень 57 копійок) та судовий збір - 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.2018р.

Суддя О.В. Котков