ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 Справа № 904/10531/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

за позовом Фізичної особи-підприємця Сігало Валерія Леонідовича, м Нікополь, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ", м. Дніпро

про стягнення 2 376,94 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Сігало Валерій Леонідович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (далі - відповідач) про стягнення 2 376,94 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №904/10696/16 з відповідача стягнуто основний борг, пеню і 3% річних. Зазначене рішення змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 в частині розподілу судових витрат, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2017. Позивач зазначає, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпра стягнуто з відповідача в примусовому порядку лише 20.03.2017, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 251,95 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017, 3% річних у розмірі 134,14 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017 та інфляційні втрати в розмірі 990,85 грн. за загальний період з листопада 2016 року по березень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.01.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 підготовче засідання відкладено на 20.02.2018.

06.02.2018 від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на сплату адвокатського гонорару, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 1 000,00 грн. судових витрат на сплату гонорару адвокату за надану правову допомогу у справі № 904/10531/17.

15.02.2018 від відповідача надійшла заява про застосування спеціальної позовної давності і клопотання про витребування доказів.

19.02.2018 від відповідача надійшов відзив на позов.

20.02.2018 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, за наявними в справі матеріалами, від відповідача надійшла заява про застосування спеціальної позовної давності в один рік до позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1 251,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2018 продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 01.03.2018.

28.02.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, за наявними в справі матеріалами, в якій позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі.

01.03.2018 у судовому засіданні повноважний представник відповідача подав доповнення до клопотання про витребування додаткових доказів, а саме: інформації з відділення поштового зв'язку № 10 міста Нікополя щодо дати відправлення позивачем позовної заяви до суду. Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.03.2018.

20.03.2018 позивач у судове засідання не з'явився, про дату і час його проведення був повідомлений належним чином. На електронну пошту господарського суду 20.03.2018 надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, у зв'язку з погодними умовами, значною відстанню до місця проведення судового засідання, відсутністю фінансової можливості взяти безпосередню участь у судовому засіданні. Позовні вимоги і заяву про відшкодування витрат за надання правової адвокатської допомоги підтримав у повному обсязі.

Повноважний представник відповідача у судове засідання, призначене на 20.03.2018, не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 01.03.2018, повідомленням про призначення судового засідання на 20.03.2018, в якому наявний підпис повноважного представника відповідача. 20.03.2018 відповідач подав до суду заяву стосовно заяви позивача про відшкодування витрат про сплату адвокатського гонорару та спливу терміну позовної давності щодо стягнення пені, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 20.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01.08.2014 між Фізичною особою-підприємцем Сігало Валерієм Леонідовичем (далі - орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (далі - орендар) укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 01/08/14 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти у тимчасове платне користування (надалі - оренда) на строк та на умовах даного договору нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Шевченка, будинок 190, приміщення 73. Загальна площа приміщення становить 54,1 кв. м. План-схема приміщення Нікопольського МБТІ міститься у Додатку №1 до Договору, який є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору приміщення належить орендодавцю на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії САС №202407 від 15.09.2008, зареєстрованого у виконкомі м. Нікополь Дніпропетровської області, що підтверджується договором позички №1 від 01.08.2014, укладеного з ФОП Сігало О.М. (далі - власник).

За умовами п. 1.5 Договору приміщення передається в оренду орендодавцем строком на 2 роки та 11 місяців до 30.06.2017.

Відповідно до п. 2.1. Договору приміщення передається в оренду орендарю за Актом №1 приймання-передачі приміщення в оренду, який підписується сторонами або уповноваженими особами в день підписання Договору і який є його невід'ємною частиною з моменту підписання. Дата підписання Акту №1 приймання-передачі є початком перебігу строку оренди. Акт №1 приймання-передачі приміщення має містити посилання на цей договір, відомості щодо складу і переліку майна, його стан, виявлені недоліки, встановлене в приміщенні інженерне обладнання та його стан, серійні номери лічильників та їх показники на день підписання.

Згідно з п. 3.1. Договору щомісячна орендна плата за користуванням приміщенням сплачується в безготівковій формі та складає: у період з 01.08.2014 до 31.01.2015 - 7 000,00 грн. без ПДВ; у період з 01.02.2015 до 31.07.2015 - 8 000,00 грн. без ПДВ; у період з 01.08.2015 до повернення приміщення з оренди (згідно розділу 2 Договору) - 8 500,00 грн. без ПДВ. Зазначені розміри орендної плати підлягають щорічній індексації (коефіцієнт індексації дорівнює 1 (одиниці).

Як вбачається з п. 3.4 Договору оплата оренди здійснюється орендарем в безготівковій формі шляхом перерахування передплати на поточний рахунок орендодавця наступним чином: передоплата за перший місяць оренди в розмірі 7000,00 грн. без ПДВ, та за останній місяць оренди в розмірі 8500,00 грн. без ПДВ, сплачується протягом 5 робочих днів з дня укладення цього Договору; за другий і наступні (окрім останнього) місяці оренди, орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 02 числа поточного місяця в національній грошовій одиниця України.

Орендна плата за користування приміщенням нараховується з моменту підписання сторонами Акту №1 приймання-передачі приміщення в оренду, а закінчується з моменту підписання Акту №2 приймання-передачі приміщення з оренди (п. 3.7 Договору).

Згідно з пп. 5.3.8 Договору орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю плату за користування приміщенням та надавати орендодавцю акти наданих послуг, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 2 років та 11 місяців, а в частині виконання зобов'язань сторонами - до повного їх виконання (п. 7.1 Договору).

Як зазначає позивач, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №904/10696/16 з відповідача стягнуто основний борг у розмірі 17 000,00 грн., пеню у розмірі 339,07 грн. і 3% річних у розмірі 36,23 грн., судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Зазначене рішення змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 в частині розподілу судових витрат, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 17 000,00 грн., пеню в розмірі 339,07 грн., 3% річних у розмірі 36,23 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн., витрати по сплату послуг адвоката в розмірі 1 000,00 грн. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2017.

За твердженням позивача, постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпро стягнуто з відповідача в примусовому порядку лише 20.03.2017, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 251,95 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017, 3% річних у розмірі 134,14 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017 та інфляційні втрати в розмірі 990,85 грн. за загальний період з листопада 2016 року по березень 2017 року.

Відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1251, 95 грн. у зв'язку зі спливом 14.12.2017 спеціальної позовної давності в один рік.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 року у справі №904/10696/16 встановлено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення № 01/08/14 від 01.08.2014, в частині своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 17 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №904/10696/16 з відповідача стягнуто основний борг у розмірі 17 000,00 грн., пеню у розмірі 339,07 грн. і 3% річних у розмірі 36,23 грн., судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 в частині розподілу судових витрат, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 17 000,00 грн., пеню в розмірі 339,07 грн., 3% річних у розмірі 36,23 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн., витрати по сплаті послуг адвоката в розмірі 1 000,00 грн. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2017.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 8.3 договору орендар у разі порушення строку розрахунків сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на день оплати від простроченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендних платежів, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 251,95 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017, розрахунок якої господарським судом перевірений і визнаний таким, що зроблений з допущенням арифметичної помилки. Після проведеного господарським судом перерахунку встановлено, що пеня за заявлений позивачем період складає 1 251,30 грн.

Частина 1 статті 223 Господарського кодексу України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення неустойки (пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача пені за період з 14.12.2016 по 19.03.2017 у розмірі 1 251,95 грн. 18.12.2017, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (арк.с. 21).

Господарський суд вважає, що позивачем пропущено строк, в межах якого він міг звернутися до суду про стягнення з відповідача пені за період з 14.12.2016 по 17.12.2016. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 14.12.2016 по 17.12.2016.

Господарським судом здійснений перерахунок пені, за результатами якого розмір пені за період з 18.12.2016 по 19.03.2017 склав 1 199,28 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 251,95 грн. підлягають задоволенню частково, у розмірі 1 199,28 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

На підставі вищевказаної норми закону позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 990,85 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що здійснений правильно і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач нарахував 3% річних у розмірі 134,14 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017. Після здійсненого судом перерахунку 3% річних встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку, 3% річних за заявлений позивачем період складають 134,07 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 134,14 грн. за період з 14.12.2016 по 19.03.2017 підлягають задоволенню частково, у розмірі 134,07 грн.

Вищевикладене є підставою для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у справі слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: у розмірі 1 564,50 грн.

Щодо заявлених вимог позивача по стягненню 1 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмірі витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надані свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Онищенко С.В. №2604 від 20.08.2012, договір про надання адвокатської правової допомоги №10/12-17 від 10.12.2017, акт №1 прийому-передачі адвокатських послуг (робіт) від 05.02.2018, квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 05.02.2018.

Відповідач заперечив проти стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 000,00 грн. з посиланням на те, що ці витрати не є неминучими і обґрунтованими в розумінні рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України".

Крім того, відповідач зазначив, що позивач є адвокатом, має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю, а справа є нескладною, у зв'язку з чим адвокатські витрати були понесені позивачем без необхідності, за власним бажанням останнього.

Також відповідач вказав на те, що адвокат Онищенко С.В., послуги якого оцінені в розмірі 1 000,00 грн., жодного процесуального документу не підготував, особисто не підписав, у судових засіданнях участі не брав.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката є явно завищеними, оскільки спір стосується стягнення донарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, отже, підготовка позовної заяви за таким спором не є складною та не потребує значних витрат часу кваліфікованого спеціаліста. Крім того, як встановлено судом, при здійсненні розрахунку 3% річних і пені були допущені арифметичні помилки.

На підставі викладеного господарський суд вважає, що витрати позивача на оплату адвокатських послуг не є співрозмірними роботі, виконаній адвокатом, у зв'язку з чим дійшов висновку, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню частково, у розмірі 150,00 грн.

Доводи відповідача про те, що позивач сам є адвокатом, у зв'язку з чим не потребує допомоги іншого адвоката, суд вважає безпідставними, оскільки таке право гарантовано статтею 59 Конституції України.

Суд також вважає безпідставними доводи відповідача про те, що інший адвокат ніякого процесуального документу не готував, нічого особисто не підписував та не брав участі у судових засіданнях, оскільки, як вбачається із договору про надання адвокатської правової допомоги №10/12-17 від 10.12.2017, адвокат не бере участі у судовому процесі та подає заяви, пояснення, клопотання тощо за підписом клієнта.

Керуючись ст.ст. 256, 258, 267, 525, 526, 530, 548, 549, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 199, 223 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 18, 73, 74-79, 86, 91, 126, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (49000, м. Дніпро, Селянський узвіз, буд. 3-А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Валерія Леонідовича (53213, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 3% річних у розмірі 134,07 грн. (сто тридцять чотири грн. 07 коп.), інфляційні втрати у розмірі 990,85 грн. (дев'ятсот дев'яносто грн. 85 коп.), пеню у розмірі 1 199,28 грн. (одна тисяча сто дев'яносто дев'ять грн. 28 коп.), витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 150,00 грн. (сто п'ятдесят грн. 00 коп.), судовий збір у розмірі 1 564,50 грн. (одна тисяча п'ятсот шістдесят чотири грн. 50 коп.)

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.03.2018.

Суддя Н.Е. Петренко