ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 березня 2018 р. Справа № 903/554/17

Господарський суд Волинської області в складі: головуючої судді Якушевої І.О., суддів Слободян О.Г., Дем'як В.М., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 903/554/17

за позовом приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", м. Луцьк

до Луцької міської ради,

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізичної особи -підприємця Геруна Ю. Є.

про скасування рішення Луцької міської ради №68/4 від 24.12.2014р.,

за участю представників:

від позивача: Черьомуха О.В. (дов. №16 від 31.08.2017р.), Гітун Н.І. (дов. №16 від 31.08.2017р.),

від відповідача: Лабінська Л.О. (дов. № 1.1-8/4906 від 19.08.2017р.),

від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізичної особи - підприємця Геруна Ю. Є.: Кучма В.Ю. (дов. № б/н від 22.01.2018р.),

в с т а н о в и в:

позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 24.12.2014р. "Про надання підприємцю Геруну Ю.Є. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування приміщень по вул.Конякіна, 39" за №68/4.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Луцької міської ради від 24.12.2014р. №68/4 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки в оренду, цільового призначення земель, основ містобудування та містобудівної діяльності, і одночасно цим рішенням порушено охоронюваний інтерес позивача.

Ухвалою господарського суду від 17.07.2017р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.08.2017р., зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

21.08.2017р. через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача №3-30/792 від 21.08.2017р., в якому він просив залучити третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізичну особу -підприємця Геруна Ю.Є.

21.08.2017р. через канцелярію суду представник відповідача подав відзив №3-30/791 від 21.08.2017р., в якому позову не визнає, вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. До відзиву додає копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.05.2017р., копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.02.2017р., копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.11.2016р.

23.08.2017р. представник позивача в судовому засіданні подала клопотання про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору від 23.08.2017р., в якому просила залучити до участі в розгляді справи прокурора м.Луцька третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та фізичну-особу підприємця Геруна Ю.Є. як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 23.08.2017р. подала заяву про приєднання до матеріалів справи документів від 23.08.2017р., в якій просила приєднати до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкті нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №94770221 від 16.08.2017р.

В судовому засіданні 23.08.2017р. представники позивача позовні вимоги та клопотання про залучення третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.08.2017р. позову не визнала, з підстав зазначених у відзиві №3-30/791 від 21.08.2017р.; підтримала клопотання №3-30/792 від 21.08.2017р.про залучення третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізичну особу -підприємця Геруна Ю.Є.

Клопотання позивача та відповідача про залучення фізичної особи-підприємця Геруна Ю.Є. до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ухвалою суду від 23.08.2017р. було задоволено.

Ухвалою суду від 23.08.2017р. розгляд справи було відкладено на 07.09.2017р. у зв'язку із залученням до участі у розгляді справи третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів.

В судовому засіданні 07.09.2017р. судом було оголошено перерву до 21.09.2017р. для подачі позивачем письмових пояснень на клопотання представника відповідача про припинення провадження у справі та зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.09.2017р. розгляд справи №903/554/17 призначено в колегіальному складі господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 22.09.2017р. справу №903/554/17 розподілено колегії суддів у складі: головуючої судді Якушевої І.О., суддів - Пахолюк В.А., Бондарєв С.В.

Ухвалою суду від 22.09.2017р. справу №903/554/17 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуюча суддя Якушева І.О., судді Бондарєв С.В., Пахолюк В.А., розгляд справи призначено на 26.10.2017р.

29.09.2017р. Вищою радою правосуддя прийнято постанову про звільнення з посади суддів Бондарєва С.В., Пахолюк В.А. у зв'язку з поданням ними заяв про відставку.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.10.2017р. справу №903/554/17 розподілено колегії суддів у складі: головуюча суддя Якушева І.О., судді - Слободян О.Г., Кравчук А.М.

Ухвалою суду від 23.10.2017р. справу №903/554/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуюча суддя Якушева І.О., судді Слободян О.Г., Кравчук А.М.

25.10.2017р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання № 1.1-8/6380 від 23.10.2017р., в якому просив розгляд справи відкласти у зв'язку з перебуванням у навчальній відпустці головного спеціаліста, юриста відділу судового представництва юридичного департаменту міської ради, яка є представником у цій справі.

26.10.2017р. представник позивача подала клопотання про приєднання до матеріалів справи наступних документів: копії постанови Рівненського апеляційного господарського суду по справі № 903/178/17 від 03.10.2017р., копії листа ГУ Держгеокадастру від 12.07.2017р., копії державного акту на право постійного користування землею ІІ-ВЛ № 001237., копії витягу з ДРРП на нерухоме майно від 16.08.2017р., копії довідки № 4592 від 12.05.04р., копії листа Міністерства інфраструктури України, копія наказу № 348 від 06.07.94р. з додатком, копії наказу № 67 від 14.02.1995р., лист виконкому Луцької міської ради від 02.10.2000р., довідку про визначення грошової оцінки земельної ділянки від 22.01.2013р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.11.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Кравчук А.М. на лікарняному суддю Кравчук А.М. замінено на суддю Костюк С.В.

Ухвалою суду від 28.11.2017р. справу № 903/554/17 колегією суддів прийнято до провадження.

28.11.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подала пояснення по справі № 3-30/1110 від 28.11.2017р., в яких вважає, що позивачем не доведено порушення його прав власника чи користувача земельною ділянкою, посилаючись на таке:

- станом на даний час відсутні відносини строкового платного користування земельною ділянкою по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку для обслуговування автостанції між орендодавцем Луцькою міською радою і орендарем ПрАТ "ВОПАС".

Договір оренди земельної ділянки від 10.02.2005р. зареєстрований в Книзі реєстрації договорів за №289, припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку на який було його укладено. На новий термін його не продовженого, відповідна додаткова угода не укладена. ПрАТ «ВОПАС» було відмовлено в задоволенні позову про визнання договору оренди від 15.02.2005р. продовженим додаткової угоди укладеною у зв'язку із відсутністю державної реєстрації договору (постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017р. по справі № 903/178/17).

У постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2017р зобов'язання позивача повернути земельну ділянку фактично не може бути виконане, оскільки на ній знаходяться належні на праві власності відповідачу будівлі і споруди.

Зареєстроване право постійного користування від 16.08.2017р. на земельну ділянку по вул. Конякіна, 39 в м. луцьку за ПрАТ "ВОПАС" площею 2,34 га з кадастровим номером :22:065:0059, що оскаржується Луцькою міською радою. У відповідності до ст. 92 ЗК України приватні акціонерні товариства не є суб'єктами постійного користування земельними ділянками. Окрім того, право постійного користування за ПрАТ "ВОПАС" зареєстроване 16.08.2017р. Відповідно на час прийняття оспорюваного рішення міської ради позивач не був постійним землекористувачем. Таким чином, жодні права і законні інтереси підприємства не порушені прийняттям рішення № 68/4 від 24.12.2014р.

30.11.2017р. представник позивача через канцелярію суду подала додаткові пояснення від 30.11.2017р., в яких просила позов задовольнити, вважає, що законність свого перебування на земельній ділянці, що належить ПрАТ «ВОПАС» на праві постійного користування, фізична особа-підприємець Герун Ю.Є. належними та допустимими доказами не довів.

30.11.2017р. представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізичної особи -підприємця Геруна Ю. Є., через канцелярію суду подав додаткові пояснення від 30.11.2017р., в яких просить припинити провадження у справі, посилаючись на те, що спір не стосується права власності та користування позивачем земельною ділянкою, оскільки оспорюваним рішенням не вирішувались права позивача, тобто спір не стосується цивільного права, не виникає речового права на нерухоме майно в сторін по справі. Виходячи зі змісту оспорюваного рішення, зазначено, що Луцька міська рада вирішила надати лише дозвіл на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування приміщень на вул. Конякіна, 39 площею 0,0472 га. з земель комунальної власності. Із змісту оспорюваного рішення не вбачається, що орган місцевого самоврядування вирішив питання про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки чи викупу з земель комунальної власності чи з земель, які перебувають у користуванні позивача, тобто не стосується права власності чи речового права. Рішення, яке прийняте та оспорюється позивачем, стосується лише контрольних функцій, які здійснює орган місцевого самоврядування.

В судовому засіданні 30.11.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.11.2017р. позову не визнала з підстав, викладених у поясненнях № 3-30/1110 від 28.11.2017р.

Представник третьої особи в судовому засіданні 30.11.2017р. просив припинити провадження у справі з підстав, викладених в додаткових поясненнях від 30.11.2017р.

В судовому засіданні 30.11.2017р. було розглянуто клопотання представника позивача від 21.09.2017р. про залучення до участі у справі третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Клопотання представника позивача залишено судом без задоволення, оскільки позивачем не обгрунтовано та не доведено, яким чином рішення з господарського спору у справі №903/554/17 може вплинути на права та обов'язки Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

З метою з'ясування питань щодо реєстрації проекту відведення земельної ділянки підприємцем Геруном Ю.Є. у Державному земельному кадастрі судом на підставі ст.30 ГПК України було викликано в судове засідання працівника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області; розгляд справи відкладено на 28.12.2017р.

Відповідно до відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу програмного комплексу «Діловодство спеціалізованого суду», суддя Слободян О.Г. з 16.12.2017р. по 29.12.2017р. перебувала у відпустці, а суддя Костюк С.В. 27-28.12.2017р. - у відрядженні.

Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2017р. автоматичний розподіл не відбувся. Не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Згідно з довідкою про неможливість проведення судового засідання від 21.12.2017р. судове засідання, що було призначене на 21.12.2017р., не відбулося у зв'язку з неможливістю здійснення автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.01.2018р. по справі № 903/554/17 суддю Костюк С.В. замінено на суддю Дем'як В.М.

Ухвалою від 08.01.2018р. справу № 903/554/17 колегією суддів прийнято до провадження; постановлено справу № 903/554/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; призначено розгляд справи по суті на 08.02.2018р.; встановлено відповідачу строк до 06.02.2018р. для подачі суду пакету документів (копії), на підставі якого прийнято рішення Луцькою міською радою №68/4 від 24.12.2014р.

06.02.2018р. позивач подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

07.02.2018р. представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, подав клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 08.02.2018р. виправлено описку в п. 2 резолютивної частини ухвали суду від 11.01.2018р., виклавши її в редакції: «Справу № 903/554/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті».

08.02.2018р. представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву б/н від 06.02.2018р. про відвід колегії суддів: головуючій судді Якушевій І.О., суддям Дем'як В.М., Слободян О.Г.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, а тому провадження у справі №903/554/17 ухвалою суду від 08.02.2018р. зупинив до вирішення питання про відвід.

Ухвалою суду від 12.02.2018р. в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" (вх. № 01-55/1405/18) про відвід колегіальному складу: головуючий суддя Якушева І.О., судді: Дем'як В.М., Слободян О.Г. у справі 903/554/17відмовлено.

Ухвалою суду від 16.02.2018р. провадження у справі поновлено, розгляд справи по суті призначено на 14.03.2018р.

В судовому засіданні 14.03.2018р. представник позивача звернулася до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи копії постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/17, яке судом задоволено.

Предстаник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні 14.03.2018р. під час розгляду справи по суті заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.10 ч.1 ст.20 ГПК України.

Клопотання судом залишено без розгляду на підставі ч.2 ст.207 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, господарський суд

в с т а н о в и в:

приватне акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (надалі - позивач) здійснює діяльність із забезпечення автотранспортних пасажирських перевезень через АС-1 Луцьк (структурний підрозділ без права юридичної особи) згідно з наказом Міністерства транспорту України №565 від 28.08.2001р.

Позивачу на праві власності належать об'єкти нерухомості:автовокзал з платформами, будинок чергового, підземний туалет, що знаходяться за адресою: м.Луцьк, вул. Конякіна, 39.

З 2005 року позивач використовує земельну ділянку по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку площею 26225 кв.м., кадастровий номер 220650030, цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення на підставі договору оренди землі від 15.02.2005 року, що укладений між Луцькою міською радою та ПрАТ «ВОПАС».

Як зазначав позивач в процесі судового розгляд, він в листопаді 2016 року під час розгляду господарської справи № 903/1021/16 за позовом фізичної особи-підприємця Ляшенко Вадима Володимировича до Луцької міської ради, приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» про припинення договору оренди землі № 289 від 15.02.2005 року дізнався про те, що земельну ділянку по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку поділено на дві інші земельні ділянки та змінено одній із них цільове призначення, категорію земель.

26 травня 2013 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, внесено зміни до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 2, 6225 га, комунальної форми власності, категорія земель: землі промисловості транспорту зв'язку енергетики оборони, цільове призначення: обслуговування автостанції, кадастровий номер :22:065:0030.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 11.10.2013, місце розташуванням: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Конякіна, 39 з кадастровим номером :22:065:0060, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: обслуговування приміщень, площею 0,0472 га її державну реєстрацію проведено державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Луцькому районі, Волинської області 26.05.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок від 16.05.2013 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 22.11.2016р, місце розташуванням: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Конякіна, 39 з кадастровим номером :22:065:0059, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення: обслуговування автостанції, площею 2,5753 га, її державну реєстрацію проведено державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Луцькому районі, Волинської області 26.05.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок від 16.05.2013 року.

Згідно з відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 84076323 від 03.04.2017 року, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про земельну ділянку з кадастровим номером :22:065:0059 відсутні.

Згідно з відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 84077687 від 03.04.2017 року, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про земельну ділянку з кадастровим номером :22:065:0060 відсутні.

24 грудня 2014 року Луцькою міською радою було прийнято рішення «Про надання підприємцю Геруну Ю.Є. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування приміщень на вул. Конякіна, 39 площею 0,0472 га, з земель комунальної власності» (надалі - рішення, що оспорюється).

Згідно з рішенням, що оспорюється, відповідачем вирішено надати підприємцю Геруну Ю.Є. дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування приміщень на вул. Конякіна, 39 площею 0,0472 га, із земель комунальної власності згідно з додатком.

Вважаючи рішення відповідача від 24.12.2014 року за № 68/4 незаконним та таким, що порушує охоронюваний інтерес позивача, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передачі земельної ділянки в оренду, цільового призначення земель, основ містобудування та містобудівної діяльності, позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду.

Вимога позивача підлягає до задоволення, а рішення Луцької міської ради від 24.12.2014 року за № 68/4 - скасуванню з огляду на таке.

Статтею 16 Цивільного Кодексу України визначено, що судовий захист цивільних прав та інтересів може здійснюватися шляхом визнання незаконними рішення,дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приписами ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Вказаним нормам кореспондує ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з якою акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований в судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-162/цс15.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку при поділі було змінено цільове призначення земельної ділянки: земельній ділянці площею 0,0472 га, кадастровий номер :22:065:0060 змінено цільове призначення на категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове використання: обслуговування приміщень.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч.1). Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч.2).

Отже, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. (Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 29.10.2017 року у справі №6-155цс14.)

Аналіз положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним - і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату (правова позиція Верховного Суду України у справі за позовом ЗАТ «Консул» до ДПІ у Подільському районі м. Києва про визнання недійсними податкових повід омлень- рішень, постанова від 24.12.2010 року).

Відповідно до листів від 12.04.2017 за № 1/ч/3/П1 та від 23.02.2017 за № 1555/10/03-18-12-04 Луцької ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області ПрАТ «ВОПАС» є землекористувачем земельної ділянки по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку згідно з договором оренди землі від 15.02.2005 року за № 289 заборгованості за оренду землі не має.

Суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише за умов дотримання вимог ст.ст. 124, 125 ЗК України і статті 16 Закону України «Про оренду землі».

Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області записом від 26.05.2013 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0472 та, та земельної ділянки площею 2,5753 та, розташованих за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 39, під кадастровими номерами відповідно 220650060, 220650059, у Державному земельному кадастрі за заявою фізичної ї особи - підприємця Геруна Ю.Є., та скасовано кадастровий № 220650030 внаслідок її поділу на зазначені земельні ділянки.

Управлінням Держземагенства у Волинської області проведено реєстрацію у Державному земельному кадастрі спірних земельних ділянок за заявою особи, що не є користувачем земельної ділянки в розумінні п. 2 Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру за № НВ- 013, НВ-016, в графі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» зазначено: «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок, 16.05.2013р.; ТзОВ «Технічне бюро кадастру».

Замовником вказаної вище технічної документаціє є фізична особа-підприємець Герун Ю.Є.

Згідно із ст.26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Оскільки фізична особа- підприємець Герун Ю.Є. не є землевласником або землекористувачем, а тому відповідно до ст.26 Закону України «Про землеустрій» він не міг бути замовником документації із землеустрою, на підставі якої Управлінням Держземагенства у Луцькому районі Волинської області було здійснено державну реєстрацію спірних земельних ділянок внаслідок поділу земельної ділянки категорія: промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та енергетики, іншого призначення із зміною цільового призначення.

Ці обставини були встановлені постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/17 та відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України не потребують повторного доказування.

В постанові від 12.02.2018р. у справі №903/523/17 Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про незаконність державної реєстрації земельних ділянок площами відповідно 0,0472 га та 2,5753 га, а тому визнав її недійсною, оскільки під час державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :22:065:0060, :22:065:0059 не було дотримано вимог, визначених ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст. 56 Закону України «Про землеустрій», ст. 79-1 Земельного Кодексу України, здійснено незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :22:065:0030 та поділено земельну ділянку без згоди власника та користувача цієї земельної ділянки.

Рішення №68/4 від 24.12.2014р. було прийнято після того, як було виготовлено документацію із землеустрою та проведено державну реєстрацію земельних ділянок площею 0,0472 га і 2,5753 га.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч.З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 67 ЗК України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Таким чином, підприємства, установи та організації залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту мають право на отримання із земель комунальної власності земельну ділянку в користування на умовах оренди, зокрема, для обслуговування автостанції, яка відноситься до такої категорії як землі транспорту.

Підприємець Герун Ю.Є. займається підприємницькою діяльністю, зокрема: код КВЕД 47.11. «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); код КВЕД 56.10. «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування».

Тобто, у нього вдсутні завдання щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За загальним правилом, що випливає з наведеної вище норми Земельного кодексу України - землі житлової та громадської забудови складають той обсяг землі, що знаходяться в межах населеного пункту і які призначені для будівництва об'єктів містобудування.

Статтею 39 ЗК України імперативно встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм

Як визначено ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій

Також статтею 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Генеральним планом м. Луцька визначено частину території населеного пункту, що включає землі по вул. Конякіна, 39, як територію, призначену для обслуговування автостанції. Тобто, генеральний план містить обґрунтування розподілу земель (території) за їх цільовим призначенням, у відповідності до якого функціональне призначення території, яка включає землі по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку: землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та оборони, іншого призначення, а не землі житлової та громадської забудови.

Луцька міська рада, приймаючи рішення №68/4 від 24.12.2014р., порушила вимоги ст. ст. 38, 39 ЗК України, оскільки надала фізичній особі-підприємцю Геруну Ю.Є. дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування приміщень по вул. Конякіна, 39 у м.Луцьку, функціональне призначення якої, визначене генеральним планом м. Луцька: землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та оборони, іншого призначення, а тому така земельна ділянка не могла бути передана для громадської чи житлової забудови, видом цільового використання якого є обслуговування приміщень, без внесення відповідних змін до генерального плану та іншої містобудівної документації.

Крім цього, як передбачено п. п. 1.1, 1.2. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Державні будівельні норми: склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів» від 25 вересня 1997 року за № 164, генеральний план міста, селища є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об'єктів загальноміського або загальноселищного значення. Генеральний план міста, селища є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обгрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території. Міські і селищні ради, їх виконавчі органи, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації забезпечують розробку та затвердження генеральних планів населених пунктів і керуються ними при - здійсненні функціонального розподілу земель і визначенні цільового призначення земельних ділянок.

Відповідно до ч.3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Відповідач, приймаючи рішення про надання дозволу фізичній особі-підприємцю Геруну Ю.Є. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на умовах оренди земельної ділянки по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку для обслуговування приміщень, не врахував та не керувався генеральним планом та іншою містобудівною документацією м. Луцька, фактично змінивши цільове призначення землі: із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та оборони, іншого призначення на землі житлової та громадської забудови, що не відповідає генеральному плану, яким визначено категорію землі - для обслуговування автостанції.

Отже, прийняте Луцькою міською радою рішення №68/4 від 24.12.2014р. не відповідає вимогам ст. ст. 38, 39 ЗК України та ст. ст. 1,2,17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняте без врахування генерального плану та іншої містобудівної документації, які є обов'язковими під час здійснення функціонального розподілу землі та визначення її цільового призначення.

Разом з цим, приймаючи рішення у справі №903/554/17 про відмову у задоволенні позовних вимог, судом взято до уваги, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою було надано фізичній особі-підприємцю Геруну Ю.Є. щодо відведення земельної ділянки площею 0,0472 га. Проте, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/17 встановлено, що земельну ділянку з кадастровим номером :22:065:0030 площею 2,6225 га було поділено без згоди власника та користувача цієї земельної ділянки і визнано недійсною державну реєстрацію земельних ділянок, в тому числі і державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0472 га; ухвалено скасувати записи в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку площею 0,0472 га; державному реєстратору Управління Держгеокадастру у Волинській області поновити (внести повторно) запис в Державний земельний кадастр про земельну ділянку з кадастровим номером :22:065:0030 площею 26225 кв.м.

Конституційний суд України 1 грудня 2004 року ухвалив рішення щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України справа про охоронюваний законом інтерес, в п. 1 якого суд зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.І ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як умовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, з наведеного вище положення рішення Конституційного суду України випливає, що основними ознаками наявності інтересу в певної особи, в тому числі суб'єкта господарювання, є: будь-який інтерес повинен бути реально спрямований на отримання матеріальних або ж нематеріальних благ, а також мета чкого повинна бути спрямована на задоволення індивідуальних чи колективних потреб, при цьому інтерес, як такий, не повинен суперечити Конституції і законом України та мати справедливий і добросовісний характер.

Отже, на момент звернення до суду з позовом порушується охоронюваний законом інтерес позивача щодо способу використання земельної ділянки площею 2,6225 га, яка знаходиться за адресою об'єктів фізичної особи-підприємця Геруна Ю.Є.

У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Згідно з п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Частиною 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, шо спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

У відповідності до п. «а» ст. 21 ЗК України виключно лише порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельної ділянки громадянину.

Згідно із ч.1 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Стаття ст.20 ЗК України закріплює положення про те, що визначення та зміна належності земельної ділянки до певної категорії земель є прерогативою органів суспільної влади - органів державного самоврядування, які наділені повноваженнями визначення та зміни цільового призначення земель. Громадяни та юридичні особи, а також органи влади, які не наділені зазначеними повноваженнями, не мають права змінювати приналежність земельної ділянки до певної категорії земель. Крім цього, всі суб'єкти права власності та права користування земельними ділянками, у тому числі й органи, які мають право встановлювати та змінювати категорійність земель, зобов'язані забезпечити використання земельних ділянок відповідно до визначеного в установленому порядку їх цільового призначення. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Земельна ділянка має використовуватись виключно відповідно до її цільового призначення.

Доказів зміни цільового призначення земельної ділянки у встановленому законом порядку суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина 2 статті 123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 3 статті 123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Частиною 2 цієї ж норми визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не створений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина 6 статті 123 ЗК України).

Конституційний Суд України у пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зокрема, зазначив про неприпустимість скасування рішень органів місцевого самоврядування, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх припинення.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Усталена судова практика поширює зазначене положення, викладене у рішенні Конституційного Суду України, й на ненормативні правові акти місцевого органу виконавчої влади, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи (саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 5 березня 2012 року у справі №21-423а11).

Прийняте Луцькою міською радою оспорюване рішення № 68/4 від 24.12.2014 року має ненормативний характер одноразового застосування, яке, враховуючи неукладення договору оренди землі по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку, є не реалізованим, а тому не вичерпало свою дію фактом його виконання.

Про можливість визнання недійсними рішень органу державної влади зазначено також у постановах ВСУ від 01.07.2015р. №6--319цс15, 6-162цс15 від 10.06.2015р.

Звернення з позовом до суду позивач обґрунтовує порушенням його прав на земельну ділянку площею 2,6225 га.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п.п.1.2.5. п.1.2. в постанові від 17.05.2011р. 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Оскільки вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення №68/4 від 24.12.2014р. грунтується на юридичних фактах, щодо яких існує спір про право на земельну ділянку, клопотання відповідача та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарському суді, а підсудний адміністративному суду, до задоволення не підлягає.

Господарські суди, вирішуючи питання про підвідомчість справ повинні враховувати вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", де визначено, що місцевим господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги ст.ст. 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Спір у справі №903/554/17 пов'язаний із захистом права користування спірною земельною ділянкою, а тому є спором про право.

Керуючись ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, ст.ст. 18, 19, 20, 21, 22, 36, 38, 39, 93, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, cт. cт. 1, 2, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», cт. cт. 16, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997року, п. п. 1.1, 1.2. Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Державні будівельні норми: склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів» від 25 вересня 1997року за №164,- ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 24.12.2014 року «Про надання підприємцю Геруну Ю.Є. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування приміщень на вул. Конякіна, 39» за № 68/4.

3. Стягнути з Луцької міської ради (43000, м.Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 19, код 34745204) на користь приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" (43018, м. Луцьк, вул. Львівська, 148, код 03113130) 1600 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 22.03.2018р.

Головуюча суддя І. О. Якушева

Судді О.Г. Слободян

В.М. Демяк