ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Справа № 915/878/16

м. Миколаїв

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3)

до відповідача: ОСОБА_2 (54049, АДРЕСА_1)

про: стягнення 565670,03 грн.

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ржепецька К.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 23.10.2015 за № 2669,

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

У порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991):

11 серпня 2016 року позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 17 від 17.11.2014, санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 473016,50 грн., в т. ч.: основного боргу в сумі 244987,50 грн., пені в розмірі 62113,00 грн., інфляційних в сумі 155979,00 грн., 3% річних в сумі 9937,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору купівлі-продажу продукції № 17 від 17.11.2014; видаткових накладних: № 37 від 17.11.2014 (на 127500,00 грн.), № 46 від 17.11.2014 (на 80942,50 грн.), № 43 від 17.11.2014 (на 81270,00 грн.), № 44 від 17.11.2014 (на 82775,00 грн.); рахунку-фактури № 28 від 17.11.2014; письмової вимоги б/н від 28.11.2014 про сплату вартості поставленого товару до 10 грудня 2014 року; банківських виписок про часткову оплату поставленого товару на загальну суму 127500,00 грн. (25.12.2014 - 24000,00 грн., 26.02.2015 - 80000,00 грн., 27.02.2015 - 20000,00 грн., 30.04.2015 - 3500,00 грн.); норм статей 627, 530, 526, 617, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань в частині повної оплати поставленого товару.

Відповідач у відзиві (вх. № 17130/16 від 11.10.2016) просить суд повністю відмовити у задоволенні позову. Відповідач стверджує, що позовні вимоги ґрунтуються на абсолютно підроблених первинних документах.

Відповідач зазначає, що жодного із наданих позивачем первинних документів не підписував, договір купівлі-продажу № 17 від 17.11.2014 між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 не укладався, жодних господарських операцій на виконання даного договору не здійснювалось.

Натомість, реальні та об'єктивні господарські відносини мали місце між позивачем та відповідачем на підставі договору, який був укладений у спрощений спосіб, та єдиним документом, що містить відомості про дану господарську операцію та підтверджує її здійснення є видаткова накладна № 37 від 17 листопада 2014 року, яка була підписана відповідачем та позивачем особисто та повністю оплачена відповідно до саме наданих позивачем виписок із банківського рахунку.

На додаток відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту надіслання вимоги від 28.11.2014.

11.10.2016 представник відповідача звертався до суду з письмовим клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи по справі.

25.10.2016 представник позивача звертався до суду з письмовим клопотанням про забезпечення позову (Т. 1, а. с. 71) та за письмовим клопотанням про призначення технічної експертизи у справі (з додатками - Т. 1, а. с. 82-138). В подальшому - додатки на а. с. 200-2017 в Т. 1).

Ухвалою від 25.10.2016 Господарський суд Миколаївської області (суддя Васильєва Л.І.) вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 відчужувати 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_4, в межах суми 473016,50 грн.

Ухвалою від 25.10.2016 господарський суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу, провадження у справі зупинив.

За матеріалами оскарження, 20.12.2016 Одеський апеляційний господарський суд прийняв постанову у даній справі, якою ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2016 про забезпечення позову залишив без змін.

09.12.2016 на запит суду були повернуті матеріали судової справи для розгляду клопотання експерта від 07.11.2016.

14.12.2016 Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородинової О.Г. ухвалою прийняв дану справу до свого провадження на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 404 від 12.12.2016 з поновленням провадження у справі та призначенням її розгляду на 10.01.2017.

29.12.2016 до суду від експертної установи надійшов лист № 19/115/05-5/14763 від 26.12.2016 про неможливість проведення експертизи.

02.02.2017 (після перерви) господарським судом у судовому засіданні винесено ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи, провадження у справі було зупинено.

22.11.2017 до Господарського суду Миколаївської області від Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (МВ ОНДІСЕ) за супровідним листом № 07-19/17-151/1190/1191/1192/1193/1194 від 15.11.2017 надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи та матеріали господарської справи № 915/878/16.

24.11.2017 суд ухвалою поновив провадження у справі, за письмовим клопотанням відповідача продовжив строк її розгляду з призначенням судового засідання на 05.12.2017.

27.11.2017, за клопотанням позивача, суд виніс ухвалу про участь сторони у даній справі в режимі відеоконференції.

01.12.2017 від позивача до суду надійшло письмове клопотання (Т. 2, а. с. 42), в якому ФОП ОСОБА_1 зазначає наступне: «…Проте, у нас є великі сумніви щодо автентичності підпису на умовно-вільних зразках матеріалів, наданих відповідачкою на дослідження (близько 20-ти розписок, начебто написаних відповідачкою своєму колишньому чоловіку про отримання аліментів, які не пройшли жодної реєстрації ані нотаріусом, ані іншою незацікавленою особою). А тому, є підстави вважати, що ці розписки за відповідачку на її прохання могла написати інша особа, від її імені. Відповіді щодо відбитку печатки на спірних документах згідно ухвали суду залишаються актуальними та такими, на які експертна установа відповіді не надала в зв'язку з відсутністю відповідного фахівця. Разом із тим, наявна відповідь експерта на питання щодо підпису відповідачки на спірних документах не дає повної уяви про належність оформлення/не оформлення спірних документів відповідачем, через відсутність відповіді на питання щодо належності відбитку печатки, дуже схожої на печатку відповідачки, відбиток якої знаходиться на спірних документах, а також і тим сумнівам, про які зазначено вище. За таких обставин, прошу скерувати іншій експертній установі на дослідження питання щодо технічної експертизи по відбиткам печатки, що знаходяться на документах, підписання яких не визнається відповідачкою, а саме до ДНД ЕКЦ МВС України у м. Києві (адреса: вул. Велика Окружна, 6, м. Київ). Вимоги цієї установи щодо дослідження спірних документів вже знаходиться на а.с. 210-213, які я прошу врахувати при вирішенні цього питання (аби уникнути зайвих втрат часу). Відповідно до ст. 41 ГПК та наявних обставин, прошу на дослідження судово-технічної експертизи залишити те саме питання, постановка якого вже визначалась актуальною та ставилась на вирішення експертам, а саме: 1) Чи належить відбиток печатки приватного підприємця ОСОБА_2 на договорі № 17 від 17.11.14р. саме печатці цієї особи? 2) Чи належить відбиток печатки приватного підприємця ОСОБА_2 на видаткових накладних № 37, 43, 44, 46 від 17.11.14р. саме печатці цієї особи.»

05.12.2017 представник відповідача проінформував суд листом (вх. № 7278/17) про те, що 31.10.2016 ФОП ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з огляду на що суд вважає за необхідне зазначити таке:

Позов надійшов до суду 11.08.2016.

15 серпня 2016 року справу було порушено, про що суд виніс ухвалу.

Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача - ФОП ОСОБА_2 було здійснено 31 жовтня 2016 року.

Отже, по даній господарській справі фактично має місце зміна статусу особи відповідача з фізичної особи-підприємця на фізичну особу громадянку ОСОБА_2, що відображено у вступній частині цього рішення.

При цьому, втрата відповідачем статусу підприємця відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця відбулась після порушення провадження у справі, тому не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості справи або припинення провадження у справі, оскільки на час порушення провадження спір належав до юрисдикції господарського спору (п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 11).

05.12.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву до 12.12.2017.

06.12.2017 суд задовольнив письмове клопотання позивача про участь сторони в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08.12.2017 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення на клопотання позивача про призначення по даній справі технічної експертизи.

11 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з заявою від 07.12.2017 про збільшення позовних вимог (з уточненим розрахунком), в якій, у зв'язку із знеціненням національної валюти, просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором № 17 від 17.11.2014, санкції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, інфляційні та 3% річних на загальну суму 565670,03 грн., у т. ч.: основного боргу за договором в сумі 244987,50 грн., пені за невчасно виконане грошове зобов'язання в розмірі 62113,00 грн., інфляційних за період прострочення виконання грошових зобов'язань 238833,00 грн., 3% річних за період прострочення виконання грошових зобов'язань в розмірі 19736,53 грн.

За правилами ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За змістом підпунктів 3.10, 3.11 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Подана позивачем заява не суперечила вищевказаним нормам процесуального права, а тому була прийнята судом до розгляду.

12.12.2017 за результатами проведеного судового засідання суд ухвалою призначив судову технічну експертизу та зупинив провадження у справі.

14.12.2017 матеріали справи були направлені до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення відповідної судової експертизи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15.02.2018 суд від експертної установи за супровідним листом № 19/115/05-5/1781/1 від 06.02.2018 отримав висновок експерта № 793 від 05.02.2018 на 10 арк. та матеріали господарської справи № 915/878/16 у 2-х томах.

19.02.2018 господарський суд направив учасникам справи ухвалу від цієї ж дати, якою повідомив сторін про наведені обставини, поновив провадження у справі з продовженням її розгляду зі стадії розгляду справи по суті з призначенням судового засідання на 13.03.2018.

02.03.2018 суд ухвалою задовольнив письмове клопотання позивача (вх. № 2691/18 від 01.03.2018) про участь представника ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12.03.2018 до суду від відповідача надійшло письмове клопотання, в якому ОСОБА_2 просить суд розгляд справи проводити без участі відповідача, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів, які доводять безпідставність позовних вимог. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

13.03.2018 судове засідання було оголошено відкритим та розпочато розгляд справи по суті.

13.03.2018 в судове засідання в режимі відеоконференції прибув представник позивача, який повністю підтримав заявлений позов та просив прийняти рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Документи (на двох аркушах), які надійшли від позивача безпосередньо в судовому засіданні за допомогою комп'ютерної програми відеоконференцзв'язку, під час розгляду справи по суті, залишені судом без розгляду в зв'язку з відсутністю необхідних даних щодо офіційного статусу цих документів.

За результатами проведеного засідання, беручи до уваги наведені звернення сторін, в даному судовому засіданні судом на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін у даному та попередніх судових засіданнях, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

За умовами договору купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014 ФОП ОСОБА_1, як продавець, зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити та передати у власність покупця товар, а ФОП ОСОБА_2, як покупець, зобов'язалась в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти товар: гірчицю, та оплатити його (п. 1.1).

Датою поставки товару вважається дата вручення товару уповноваженому представнику покупця, що підтверджується видатковою накладною на передачу товару (п. 4.1).

Як вбачається із тексту даного договору, покупцем товару виступає особисто підприємець ОСОБА_2.

За твердженням ФОП ОСОБА_1 за наведеним договором продавець відпустив покупцю, а останній прийняв товар: гірчицю, на загальну суму 372487,50 грн. за наступними видатковими накладними:

- № 37 від 17.11.2014 на 127500,00 грн.;

- № 46 від 17.11.2014 на 80942,50 грн.;

- № 43 від 17.11.2014 на 81270,00 грн.;

- № 44 від 17.11.2014 на 82775,00 грн.

Після направлення позивачем 28.11.2014 вимоги, відповідач поставлений товар оплатив частково декількома перерахуванням на загальну суму 127500,00 грн., згідно наданих банківських виписок. Отже, заборгованість основного боргу складає в сумі 244987,50 грн.

Предметом даного позову виступають матеріально-правові вимоги ФОП ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості за вищенаведеним договором, яка виникла на підставі видаткових накладних від 17.11.2014 за №№ № 37, 46, 43, 44, а також стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних внаслідок порушення відповідачем договірних грошових зобов'язань по своєчасній оплаті поставленого товару.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Водночас, відповідач як у відзиві, так і в судових засіданнях заперечувала факт одержання нею товару від позивача по договору купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014 та факт укладання цього договору. З пояснень відповідача, реальні та об'єктивні господарські відносини мали місце між позивачем та відповідачем на підставі договору, який був укладений у спрощений спосіб, та єдиним документом, що містить відомості про дану господарську операцію та підтверджує її здійснення є видаткова накладна № 37 від 17 листопада 2014 року, яка була підписана відповідачем та позивачем особисто та повністю оплачена, що підтверджують надані позивачем виписки із банківського рахунку. Також відповідач звертає увагу суду на тому, що призначення платежу в цих банківських виписках «згідно видаткової накладної № 37 від 17 листопада 2014 року» абсолютно узгоджуються із фактичними правовідносинами.

З огляду на категоричні заперечення ОСОБА_2 як факту укладання нею договору, так і фактів одержання товару від ФОП ОСОБА_4 за накладними, доданими до позову, господарським судом були призначені судові експертизи: за клопотанням відповідача - судова почеркознавча; за клопотанням позивача - судова технічна.

За висновками експертних установ:

1. Судово-почеркознавча експертиза (Т. 2, а. с. 20):

Дослідженню експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз підлягали підписи від імені ОСОБА_2 на договорі купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014 (Т. 1, а. с. 204), на видаткових накладних №№ 37, 43, 44, 46 від 17.11.2014 (Т. 1, а. с. 200-203) та на довіреності № 5 від 17.11.2014 (Т. 1, а. с. 299).

За висновком судового експерта № 17-151/1190/1191/1192/1193/1194 від 10.11.2017:

1) Підпис на договорі купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 204) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою;

2) Підпис на видатковій накладній № 37 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 200) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою;

3) Підпис на видатковій накладній № 43 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 201) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою;

4) Підпис на видатковій накладній № 44 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 202) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою;

5) Підпис на видатковій накладній № 46 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 203) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою;

6) Підпис на довіреності № 5 від 17 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 299) від імені ОСОБА_2 виконано не самою ОСОБА_2, а іншою особою.

2. Судово-технічна експертиза (Т. 2, а. с. 88):

Дослідженню експертом Миколаївського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру підлягали наступні питання: 1) Чи відповідає відбиток печатки приватного підприємця ОСОБА_2 на договорі № 17 від 17.11.14р. (Т. 1, а. с. 204) відбиткам печатки цієї особи, що знаходяться на первинних документах (за період 2011-2015р.р.), наданих представником позивача 25.10.2016р. для дослідження (чи зроблені ці відбитки однією печаткою)?; 2) Чи відповідає відбиток печатки приватного підприємця ОСОБА_2 на видаткових накладних № 37,43,44,46 від 17.11.14р. (Т. 1, а.с. 200-203) відбиткам печатки цієї особи, що знаходяться на первинних документах (за період 2011- 2015р.р.), наданих представником позивача 25.10.16р. для дослідження (чи зроблені ці відбитки однією печаткою)?

За висновком судового експерта № 793 від 05.02.2018:

1) Відбиток печатки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у договорі купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) (Т. 1, а. с. 204) та відбитки печатки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, які містяться на аркушах справи №№ 86-88, 91, 93, 95, 96, 98-103, 105-108, 111, 113, 117, 119, 121-123, 126, 128-130, 132, 133, 134, 136, 137 (Т. 1) - нанесені однією і тією ж печаткою;

2) Відбитки печатки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у видаткових накладних № 37 від 17.11.2014, № 43 від 17.11.2014, № 44 від 17.11.2014, № 46 від 17.11.2014 (Т. 1, а. с. 200-203) та відбитки печатки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, які містяться на аркушах справи №№ 86-88, 91, 93, 95, 96, 98-103, 105-108, 111, 113, 117, 119, 121-123, 126, 128-130, 132, 133, 134, 136, 137 (Т. 1) - нанесені однією і тією ж печаткою.

Відповідно до правил статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наведені вище обставини справи в сукупності, оцінивши у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України подані сторонами докази та взявши до уваги висновки експертів (матеріали експертних досліджень), проаналізувавши положення чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне:

За змістом загальних положень ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти, які відповідно до ст. 509 ЦК України є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 205 вказаного Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Аналогічні положення закріплено у ст. ст. 173, 174, 175, 181 Господарського кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (Частина перша статті 181 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1206-VII від 15.04.2014).

Матеріалами справи встановлено, що договір купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2016 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не укладався, оскільки, відповідно до експертного висновку № 17-151/1190/1191/1192/1193/1194 від 10.11.2017, підпис у договорі цій особі не належить, а отже, зобов'язання по оплаті товару на підставі зазначеного договору у відповідача не виникли.

При цьому, наявність на договорі купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014 відбитку печатки ФОП ОСОБА_2 (експертний висновок № 793 від 05.02.2018) також не може бути свідченням укладення саме нею такого договору, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто правове значення для встановлення факту вчинення договору у письмовій формі має саме підпис сторони.

Окрім того, господарським судом встановлено відсутність доказів на підтвердження фактів здійснення ФОП ОСОБА_2 оплат за договором купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014, оскільки платежі, відображені у наданих до позову банківських виписках, містять записи щодо призначення платежу без визначення договору з посиланням лише на одну накладну: «Сплата за с-г продукцію зг вид накл №37 від 17.11.2014р без ПДВ», «Сплата за гірчицю зг вид накл 37 від 17.11.2014р без ПДВ», «Сплата за с/г продукцію зг накл №37 від 17.11.2014р без ПДВ».

Щодо інших юридичних фактів, як підстави виникнення зобов'язань, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до правовідносин поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Підставою для з'ясування питання виникнення у відповідача зобов'язання по оплаті товару є оцінка видаткових накладних як первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції та, відповідно, факт виникнення у відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону).

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, яке, зокрема, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку первинних документів підприємствами незалежно від форм власності, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Така вимога кореспондується із ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону.

Відповідно до пункту 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинний документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, наведеними нормативними вимогами до оформлення первинних документів визначено їх обов'язкові реквізити, необхідні для надання їм юридичної сили, зокрема, обов'язковою є наявність особистого підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 17-151/1190/1191/1192/1193/1194 від 10.11.2017 підписи від імені ФОП ОСОБА_2 на видаткових накладних №№ 37, 43, 44, 46 від 17.11.2014 виконані іншою особою, тому суд дійшов висновку про недоведеність фактів одержання відповідачем товару за спірними накладними та виникнення у нього зобов'язання по їх оплаті.

Оскільки вимога позивача від 28.11.2014 до відповідача (Т. 1, а. с. 26) та гарантійний лист від 17.11.2014 (Т. 1, а. с. 216) оформлені на підставі договору купівлі-продажу (продукції) № 17 від 17.11.2014, факт неукладеності якого встановлено судом, то ці докази є недопустимими та недостовірними в розумінні ст. ст. 77, 78 Господарського процесуального кодексу України.

Так, статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

За правилами частини 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вже вище було наведено, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.10.2016 були вжиті заходи забезпечення позову у даній справі.

Оскільки спір у даній справі вирішено по суті з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, то потреба у забезпеченні позову відпала.

Беручи до уваги вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову в цій справі, зважаючи на відсутність потреби у забезпеченні позову після відмови в його задоволенні.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 104, 129, 145, 197, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті по справі № 915/878/16 ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25 жовтня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 23 березня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова