РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2018Справа № 910/21558/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", м. Київ

про стягнення 3 671,47 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аха Страхування" звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" суми страхового відшкодування в розмірі 3 671,47 грн., посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого частково заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту відшкодування шкоди потерпілій в ДТП особі, відсутність у позивача права вимоги до відповідача з огляду на ненадання відповідних доказів, не надано доказів того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, у зв'язку з чим просив суд у випадку надання позивачем доказів на підтвердження того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ позов задовольнити у повному обсязі, а у випадку ненадання таких доказів - зменшити суму вимоги на розмір ПДВ та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 3 059,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 23.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018р. у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р. підготовче засідання відкладено до 20.02.2018р.

В судовому засіданні 20.02.2018р. судом за відсутності заперечень від сторін оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.2018р., яка занесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018р. відповідача в порядку ст. ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України викликано в судове засідання 22.03.2018р. для розгляду справи по суті, проте представник відповідача в судове засідання вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судове засідання 22.03.2018р. також не з'явився, проте до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Згідно ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №137479а6к (надалі - Договір страхування) зі строком дії з 07.12.2016р. до 06.12.2017р., відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

13.02.2017р. о 15 год. 15 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_2, виконуючи перестроювання не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2017р. у справі №761/6431/17 ОСОБА_2 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно наданого позивачем рахунку-фактури СТО (ТОВ «Саміт моторз Україна») №СМУ00006583 від 21.03.2017р. та ремонтної калькуляції AUDATEX № 1.003.17.0 від 21.03.2017р. вартість ремонту транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 5 741,47 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №АХА2198383 від 27.03.2017р. та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 3 761,47 грн.

З урахуванням рахунку-фактури СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 3 761,47 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 319 785 від 28.03.2017р. на вказану суму.

Позивачем було направлено на адресу відповідача заяву вих. №СУ/003950/3 від 04.08.2017р. про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 761,47 грн. (докази направлення заяви у матеріалах справи), яка була залишена останнім без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.38. Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до Договору страхування позивачем було застраховано автомобіль "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2016 року випуску, відповідно на момент ДТП (13.02.2017р.) строк його експлуатації не перевищував 7 років.

Судом встановлено, а відповідачем не надано доказів протилежного, що коефіцієнт фізичного зносу складає більше 0,00, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі, був учасником інших ДТП, відновлювався ремонтом без застосування нових складників або має корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформацій, тощо.

Враховуючи викладене, коефіцієнт фізичного зносу в силу п. 7.38 Методики дорівнює 0,00.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, Законом України "Про страхування" не передбачено обов'язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб'єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15: "Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку-фактури СТО (ТОВ «Саміт моторз Україна») №СМУ00006583 від 21.03.2017р. та ремонтної калькуляції AUDATEX №1.003.17.0 від 21.03.2017р., на підставі складеного ним Страхового акту №АХА2198383 від 27.03.2017р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 3 761,47 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АІ/9259945, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АІ/9259945 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 0,00 грн., а отже, з відповідача має бути стягнуто 3 761,47 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування (фактично понесених витрат) з урахуванням нульової франшизи за полісом.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо ненадання позивачем належних доказів на підтвердження факту відшкодування шкоди потерпілій в ДТП особі, відсутність у позивача права вимоги до відповідача спростовуються вище наявними в матеріалах справи переліченими доказами, а саме укладеним між страховиком та страхувальником договором страхування, постановою суду про визнання страхувальника відповідача за полісом № АІ/9259945 винним у скоєнні ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля, рахунком-фактурою СТО (ТОВ «Саміт моторз Україна») №СМУ00006583 від 21.03.2017р. та ремонтною калькуляцією AUDATEX № 1.003.17.0 від 21.03.2017р. щодо визначення розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП та платіжним дорученням № 319 785 від 28.03.2017р. про виплату 3 761,47 грн. страхового відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Враховуючи викладене, суд визнає долучену до матеріалів справи належним чином засвідчену копію платіжного доручення № 319 785 від 28.03.2017р. з відміткою банку про його виконання належним доказом на підтвердження виплати позивачем страхового відшкодування за вказаним вище страховим випадком.

Суд звертає увагу відповідача на те, що у відповідності до норм законодавства, позивач, виплативши страхове відшкодування своєму страхувальнику, набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Судом також відхилено як необґрунтовані посилання відповідача щодо необхідності у випадку не надання позивачем доказів того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, зменшення суми вимоги на розмір ПДВ та стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 3 059,56 грн., з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного податку на додану вартість.

Вказана норма регулює відносини виключно між страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та потерпілою особою, а не між страховими компаніями.

Наведена норма визначає утримання ПДВ за умови виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілій особі і не містить підстав утримання ПДВ при виплаті страхового відшкодування Страховику який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування (постанова Верховного суду України від 15.04.2015 року по справі 3-49гс15).

Оскільки позивач не є по вказаній справі безпосередньо потерпілою особою, а є особою, яка набула права зворотної вимоги сплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, правові підстави для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ відсутні.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/21558/18 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 3 761,47 грн.

Судовій збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (ідентифікаційний код 25201716, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" (ідентифікаційний код 20474912, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) 3 671,47 грн. (три тисячі шістсот сімдесят одну гривню 47 коп.) суми страхового відшкодування та 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.03.2018р.

Суддя С.М. Морозов