ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Справа № 926/4205/17

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Байталюка В. Д., при секретарі судового засідання Віщук О. П., розглянувши матеріали справи

за позовом Чернівецької міської ради

до фізичної особи-підприємця Багрія Сергія Володимировича

про виконання зобов'язання за договором на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності шляхом стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій на загальну суму 112121,73 грн.

Представники сторін не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

Чернівецька міська рада звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця Багрія Сергія Володимировича, м. Чернівці, про виконання зобов'язання за договором на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності шляхом стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій на загальну суму 112121,73 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між сторонами 11.07.2017 було укладено договір № 208/17 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності, згідно з яким позивач надав відповідачу в тимчасове користування окремі елементи благоустрою комунальної власності площею 35 м. кв., з метою встановлення причепа для торгівлі баштанними культурами за адресою: вул. Московської Олімпіади (біля кладовища) в м. Чернівці, на термін з 10.07.2017 до 11.11.2017. Згідно з пунктами 2.2, 2.3 та 2.4 договору відповідач зобов'язався внести плату до бюджету міста за користування об'єктом благоустрою в сумі 212491,65 грн.: 50 % від суми внеску - протягом 20-ти календарних днів з моменту укладення договору та 50 % - впродовж 40-ка календарних днів з моменту укладення договору. Однак, в порушення умов договору відповідач плату за користування об'єктом благоустрою в повному обсязі не вніс, що станом на день звернення позивача до суду призвело до виникнення заборгованості в сумі 105491,65 грн. Крім того, у відповідності до пункту 3.2 договору за порушення строку сплати внеску відповідачу було нараховано пеню за період з 20.08.2017 по 17.11.2017 в сумі 6630,08 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у його відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.12.2017 відкрито провадження у справі, розгляд її у підготовчому засіданні призначено на 16.01.2018.

Ухвалами суду від 16.01.2018, 05.02.2018 та від 15.02.2018 підготовче засідання відкладалося.

Ухвалою суду від 15.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 01.03.2018.

Ухвалою суду від 01.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 20.03.2018.

20.03.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2018.

У судове засідання 27.03.2018 представники сторін не з'явилися, хоча повідомлені судом належним чином про дачу і час проведення судового засідання. Натомість, до початку судового засідання від представників сторін надійшли письмові клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а також надходження клопотань від представників сторін про розгляд справи без їхньої участі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.07.2017 сторони уклали договір № 208/17 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності (далі - Договір), згідно з яким позивач надав відповідачу в тимчасове користування окремі елементи благоустрою комунальної власності площею 35 м. кв., з метою встановлення причепа для торгівлі баштанними культурами за адресою: вул. Московської Олімпіади (біля кладовища) в м. Чернівці, на термін з 10.07.2017 до 11.11.2017.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 та 2.4 Договору відповідач зобов'язався внести плату до бюджету міста за користування об'єктом благоустрою в сумі 212491,65 грн.: 50 % від суми внеску - протягом 20-ти календарних днів з моменту укладення договору та 50 % - впродовж 40-ка календарних днів з моменту укладення договору. Тобто, 106245,83 грн. до 31.07.2017 та 106245,82 грн. до 20.08.2017.

На виконання вказаних вище пунктів Договору відповідач 31.07.2017 здійснив оплату частини внеску в сумі 107000,00 грн., що підтверджується наданою представником позивача банківською випискою.

Згідно з приписами частини першої статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться у статті 759 Цивільного кодексу України.

Спірні правовідносини щодо оренди майна комунальної власності регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна» статтею 18 якого передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (частини перша та третя статті 19 Закону).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

Однак, в порушення умов Договору відповідач плату за користування об'єктом благоустрою в повному обсязі не вніс, що станом на день звернення позивача до суду призвело до виникнення заборгованості в сумі 105491,65 грн.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Враховуючи, що ані Договором, ані Законом не передбачено односторонньої відмови від договору оренди, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо надіслання позивачу повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку та факт демонтажу майна відповідача з орендованого ним майна.

У статтях 610, 611 Цивільного кодексу України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, згідно змісту яких розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, у відповідності до пункту 3.2 Договору за порушення строку сплати внеску відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з цим позивач правомірно просить суд стягнути з відповідача пеню.

Проте, суд вважає наведений позивачем розрахунок невірним з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

На офіційній веб сторінці НБУ «Про роботу банківської системи у 2017 році»: https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=46456653 розміщено календар робочих днів банківської системи України на 2017 рік.

Відповідно до частини першої статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з пунктом 2.4 Договору решту 50 % від суми внеску відповідач зобов'язаний сплатити впродовж 40-ка календарних днів з моменту укладення Договору. Тобто, 40-й день для сплати внеску з урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України є 20.08.2017 (неділя).

Водночас, згідно частини п'ятої статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, з урахуванням вказаних вище норм права останнім днем для сплати решти 50 % внеску згідно пункту 2.4 Договору є 21.08.2017. Тому, нарахування пені у відповідності до пункту 3.2 Договору можливе з 22.08.2017.

Однак, позивачем пеня розрахована за період з 20.08.2017 по 17.11.2017.

За підрахунками суду з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню за період з 22.08.2017 по 17.11.2017 в сумі 6485,57 грн.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на статтю 762 Цивільного кодексу України як на одну з підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно з приписами частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У вирішенні відповідного питання презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об'єкта оренди. У свою чергу, орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв'язку з природними властивостями майна, що є об'єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Проте, позивачем не доведено, що зміна кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг трапилася з вини орендодавця; або протягом певного часу відповідач був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном; або прострочення позивачем надання майна відповідачеві, і т.д.

Натомість, відповідач посилається на посушливість літа 2017 року та погану врожайність баштанних культур в Україні, що унеможливило здійснювати підприємницьку діяльність в запланованих розмірах. Вказані обставини не є підставою для можливості застосування судом положень статті 762 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно норм статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Так, відповідач здійснює свою діяльність на власний ризик, самостійно укладає ті чи інші договори, та бере на себе обов'язки виконувати їх. За неналежне виконання зобов'язань настає відповідальність передбачена законом.

Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за Договором у розмірі 105491,65 грн. та розрахована судом пеня за період з 22.08.2017 по 17.11.2017 в сумі 6485,57 грн.

Судовий збір, відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Багрія Сергія Володимировича (АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Чернівецької міської ради (м. Чернівці, Центральна площа, 1, ідентифікаційний код 36068147) 105491,65 грн. заборгованості за Договором, 6485,57 грн. пені та 1679,66 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.04.2018.

Суддя В. Байталюк

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/