ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.2018 Справа № 920/1237/17

За позовом Заступника прокурора Сумської області (вул. Г. Кондратьєва, 33, м. Суми, 40030) в інтересах держави в особі Сумської міської ради (майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40030),

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго, (вул. 2-га Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030),

про примусове виконання обовязків за договором,

Суддя С.В. Заєць

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3;

прокурор: Правдюк В.В.

Суть спору: Прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Сумської міської ради, відповідно до якого просить зобов'язати відповідача виконати обов'язки передбачені п. 5.19 договору оренди цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії в м. Суми від 01.09.2005 № УКМ-0047 (із урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою від 30.04.2013), укладеного між Сумською міською радою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго».

22.01.2018 відповідачем надано суду відзив на позовну заяву № 302 від 16.01.2018, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд в задоволенні позову відмовити.

05.02.2018 позивачем Сумською міською радою подано до суду відповідь на відзив від 05.02.2018 № 61/18юр., в якому окрім іншого зазначає, що відзив відповідача на позов не містить інформації про те, що ТОВ «Сумитеплоенерго» повідомило Сумську міську раду про неможливість виконання зобовязання передбаченого пунктом 5.19.в передбачені договором строки. Вважає позовну заяву Заступника прокурора Сумської області обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

06.02.2018 відповідачем подано до суду Доповнення до відзиву на позовну заяву від 05.02.2018 № 782, в яких відповідач зазначає, що оскільки погодження передбачені спірним пунктом договору здійснюються лише після проведення експертизи, то вважає позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виконати обовязки за договором безпідставними, оскільки відсутній предмет спору.

20.02.2018 прокурором подано до суду відповідь на відзив відповідача від 19.02.2018 № 05/1-121 вих. 18, який не погоджується з доводами відповідача і вважає позовні вимоги правомірними та обґрунтованими.

Подані сторонами письмові пояснення та документи долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.03.2018 прокурор та представник позивача та відповідача надали усні пояснення в обґрунтування своєї позиції у справі.

Клопотань від сторін про відкладення розгляду справи чи надання додаткових документів суду заявлено не було.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого прокурору, позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 13 та ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення прокурора, позивача та відповідача дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

У відповідності до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

При цьому органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, можливо розуміти як орган державної влади, так і орган місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Таким чином і з огляду на зазначену норму Закону прокурор може заявити позов в інтересах держави, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки покликаний ці інтереси захищати.

Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення, й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати.

Порушенням інтересів держави та територіальної громади м. Суми у вказаному випадку є те, що внаслідок неналежного виконання ТОВ «Сумитеплоенерго» взятих на себе зобов'язань за договором оренди комунального майна не проводиться реконструкція (будівництво) та технічне переоснащення цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у м. Суми, що створює загрозу для стабільної роботи обладнання, яке зношується в процесі господарської діяльності підприємства.

Більше того, ураховуючи, що комунальне майно передано у користування приватному товариству на тривалий строк із покладенням на нього специфічних обов'язків щодо модернізації та реконструкції орендарем теплогенеруючого обладнання, що забезпечує теплом більшу частину будинків міста Суми, територіальна громада вправі вимагати від орендаря належного, своєчасного та у повному обсязі виконання взятих ним зобов'язань за договором.

Крім цього, непроведення модернізації обладнання, основних засобів виробництва не сприяє підвищенню їх продуктивності, що негативно впливає на енергоефективність та обсяги споживання теплової енергії населенням. Такий стан справ, у свою чергу, призводить до значної затратності виробництва теплової енергії, та як наслідок, збереження високого рівня тарифів на комунальні послуги на централізоване опалення та постачання гарячої води.

Зазначена ситуація створює загрозу економічним інтересам держави, яка замість направлення коштів на життєвоважливі сфери (охорона здоров'я, освіта, соціальний захист) має компенсовувати населенню високу вартість комунальних послуг шляхом перерахування з бюджету значних сум коштів у вигляді субсидій, у час як зменшення вартості таких послуг мало б досягатись завдяки модернізації існуючої теплоенергетичної мережі, яка у нашому випадку перебуває у власності територіальної громади, однак використовується для отримання прибутків приватною компанією.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Встановлено, що орендодавцем за договором оренди від 01.09.2005 № УКМ-0047 є Сумська міська рада, яка від імені територіальної громади м. Суми виконує повноваження власника комунального майна - цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії.

Таким чином, органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Сумська міська рада, яка, незважаючи на невиконання ТОВ «Сумитеплоенерго» зобов'язань за договором оренди щодо проведення реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ, не вжила заходів до спонукання орендаря здійснити відповідні дії в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання вказаним органом місцевого самоврядування своїх повноважень.

За таких обставин, враховуючи невжиття органом місцевого самоврядування заходів до усунення порушення законодавства у частині використання комунального майна, вбачаються правові підстави для звернення прокурора з позовом до суду в межах своєї компетенції, передбаченої ст. 121 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до поданого прокурором позову, Прокуратурою Сумської області виявлено порушення відповідачем порядку використання комунального майна, а саме не виконання договірних зобов'язань.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору оренди від 01.09.2005 № УКМ-0047, із урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою від 30.04.2013, укладеного між Сумською міською радою (орендодавцем, позивач) та товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (орендар, відповідач) орендодавцем передано у користування орендарю комунальне майно цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у м. Суми для надання споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 5.19 договору орендав взяв на себе зобов'язання здійснити реконструкцію (будівництво) та технічне переоснащення Сумської ТЕЦ з метою забезпечення стабільної роботи обладнання, збільшення теплового та електричного навантаження, що забезпечує потреби міста.

Для реалізації зазначеного положення договором сторонами обумовлено чіткій алгоритм та послідовність дій з визначеними строками їх виконання.

Зокрема, ТОВ «Сумитеплоенерго» мало здійснити наступні заходи:

- розробити та погодити з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України завдання на проектування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (термін по грудень 2013 року);

- розробити техніко-економічне обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (термін по грудень 2013 року);

- провести експертизу техніко-економічного обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення з наступним його погодженням у Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України, Кабінеті Міністрів України, Державній архітектурно-будівельній інспекції України, а потім з орендодавцем (строк: 2014-2015 роки);

- погодити в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики строки та дії по впровадженню техніко-економічного обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (строк: 2014-2015 роки);

- після отримання всіх зазначених вище погоджень розробити проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (строк: 2014-2015 роки);

- провести експертизу проекту реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ з затвердженням її у відповідній службі Української інвестиційної експертизи (строк: 2014-2015 роки);

- затвердити проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ в Кабінеті Міністрів України (строк: 2014-2015 роки);

- отримати в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України дозвіл на втілення (реалізацію) проекту реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (строк: 2014-2015 роки);

- втілити (реалізувати) проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ (строк: 2015-2020 роки).

Разом з тим, як вбачається з інформації, наданої Міністерством енергетики та вугільної промисловості України у листі від 24.10.2017 за № 04/15-9587 та Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у листі від 03.10.2017 за № 06.01-18/6102, ТОВ «Сумитеплоенерго» до цього часу більшість із взятих на себе зобов'язань щодо реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ не виконано.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач зазначають, що орендар на день подачі позову (за більш ніж чотири з половиною роки) лише погодив завдання на проектування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ; розробити їх техніко-економічне обґрунтування (у 2013 році) та провести експертизу ТЕО (12.06.2014 та 08.12.2016 відповідно).

У свою чергу, незважаючи на те, що передбачений у договорі строк для виконання відповідних зобов'язань минув ще у 2015 році, ТОВ «Сумитеплоенерго» до цього часу не погодило техніко-економічне обгрунтування (ТЕО) в Кабінеті Міністрів України, Міненерговугіллі та Держархбудінспекції; не розробило проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення ТЕЦ, не провело його експертизи, не затвердило проект у Кабінеті Міністрів України та не отримало дозвіл Міненерговугілля на його втілення.

Відповідач в обґрунтування поважності причин не виконання умов спірного договору зазначає, що на момент подачі документів на погодження до КМ України вступили в дію постанова Кабінету Міністрів України № 665 від 26 серпня 2015 року «Про внесення змін до Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи» та «Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16 лютого 2017рок «Про невідкладні заходи з централізації загроз енергетичній безпеці України та посилання захисту критичної інфраструктури», яке введено в дію Указом Президента України від 16.02.2017 року № 37/2017, які змінили порядок погодження ТЕО. Проте, заступником прокурора при подачі позову, на думку відповідача, не було проаналізовано, як зазначені зміни вплинули на строк та порядок виконання відповідачем п. 5.19 Договору оренди ЦМК від 01.09.2005 року № УКМ 0047, а також не обраховано подовження строку виконання зобовязання відповідачем з урахуванням часу на отримання погоджень, схвалень, дозволів.

Зазначену позицію відповідача суд не може покласти в основу судового рішення, беручи до уваги наступне:

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Так, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України ).

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Відповідно до укладеного договору оренди, сторони погодили строк виконання зобов'язань по реконструкції ТЕЦ, зокрема п. 5.19 Договору, обумовили строки виконання.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про зміну строків виконання зобов'язань за п. 5.19 Договору, доказів укладення додаткових угод в цій частині інше, чи навіть зверння відповідача про внесення змін до договору в частині зміни термінів виконання зобов'язання з реконструкції ТЕЦ.

Враховуючи зазначене суд, керується текстом укладеного між сторонами договору, а не припущеннями сторін про ймовірні зміни в договорі.

Таким чином, з 2015 вже мала б здійснюватись реконструкція (будівництво) та технічне переоснащення Сумської ТЕЦ, проте, ТОВ «Сумитеплоенерго» на час звернення з позовом до суду навіть не отримало необхідних дозволів і погоджень та не розробило проектних документів.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, орендар лише 24.01.2017 звернувся до Міненерговугілля для схвалення техніко-економічного обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення (мав це зробити упродовж 2014-2015 років), а після повернення 30.03.2017 матеріалів на доопрацювання повторно із оновленими документами не звертався.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор зазначає, що така бездіяльність орендаря комунального майна свідчить про відсутність у нього дійсних намірів проводити реконструкцію (модернізацію) цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у м. Суми, а відтак - належним чином виконувати відповідні обов'язки за договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов договору, суд знаходить позовні вимоги щодо примусового виконання обовязків за договором обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, зокрема, судовий збір покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» виконати обов'язки, передбачені пунктом 5.19 договору оренди цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у м. Суми від 01.09.2005 № УКМ-0047 (із урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою від 30.04.2013), а саме:

- погодити у Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України, Кабінеті Міністрів України, Державній архітектурно-будівельній інспекції України, а потім з Сумською міською радою техніко-економічне обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ;

- погодити в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики строки та дії по впровадженню техніко-економічного обґрунтування реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ;

- після отримання всіх зазначених вище погоджень розробити проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ;

- провести експертизу проекту реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ з затвердженням її у відповідній службі Української інвестиційної експертизи;

- затвердити проект реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення

Сумської ТЕЦ в Кабінеті Міністрів України;

- отримати в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України дозвіл на втілення (реалізацію) проекту реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ;

- розпочати втілення (реалізацію) проекту реконструкції (будівництва) та технічного переоснащення Сумської ТЕЦ.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40030, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10, код 33698892) на користь прокуратури Сумської області (код 03527891, р/р 2983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) 1 600 грн. судового збору, сплаченого за пред'явлення позовної заяви до суду.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.03.2018.

Суддя ОСОБА_4