ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" березня 2018 р. Справа № 914/2229/17
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Данко Л.С.
розглянув апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2017
на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2017 (суддя Бортник О.Ю., повний текст складено 14.12.2017)
у справі №914/2229/17
за позовом Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі Старицького військового лісгоспу, с. Старичі
до відповідача-1 Військової частини НОМЕР_1 , м.Яворів
відповідача-2 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), м.Яворів
про стягнення 13450,00 грн.,

за участю представників сторін:
від позивача - Мацелюх Г.З.
від відповідача 1 - Пилипенко О.В., ОСОБА_1
від відповідача 2 - Іванов С.С.

30.10.2017 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про стягнення з відповідача-1 військової частини НОМЕР_1 м. Яворова, Львівської області, відповідач 2 - Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) 13450,00 грн. заборгованості за відпущені пиломатеріали обрізних хвойних порід в кількості 9,8 куб.м.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2017 у справі №914/2229/17 позов задоволено в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в особі Старицького військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» 13450,00грн. основного боргу та 1600грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог до Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) відмовлено повністю.
Дане рішення мотивоване господарським судом неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань з оплати поставленого товару та тим, що відповідачем-1 не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів на спростування таких доводів.
Відповідачем-1 - військовою частиною А-0998 подано апеляційну скаргу на дане рішення суду, в якій зазначено, що поставка пиломатеріалів відбулася за усною угодою сторін про відпуск пиломатеріалів на умовах спонсорської (безоплатної) допомоги Збройним Силам України.
Відповідачем-1 подано суду заяву №2037 від 20.03.2018 про виклик свідків - заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу полковника ОСОБА_2 та начальника квартирно-експлуатаційної служби військової частини НОМЕР_1 працівника ЗС України Сарабая Степана Романовича. Дана заява розглянута судовою колегією і в задоволенні такої відмовлено, оскільки згідно ст. 88 ГПК України (в редакції від 15.12.2017) показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка; заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів (частини 1 і 4), однак, станом на день розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції (22.03.2018) така письмова заява суду не подана.
Щодо поданої апелянтом заяви №1342 від 26.02.2018 про зменшення суми судового збору, оскільки грошові кошти на оплату судового збору від довольчого фінансового органу на рахунок військової частини НОМЕР_1 не надійшли, а також, зважаючи на тяжкий фінансовий стан апелянта, судова колегія вважає за доцільне таку задоволити.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки господарським судом в повному об`ємі досліджено надані сторонами докази та дано їм належну правову оцінку.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 2014 році поставив відповідачу-1 товар (пиломатеріал обрізний хвойних порід I сорт 40мм, пиломатеріал обрізний хвойних порід II сорт 40мм, пиломатеріал обрізний хвойних порід III сорт 40мм) на загальну суму 13450,00грн., що підтверджується видатковою накладною №1550 від 28.10.2014р. на суму 13450,00грн., скріпленою підписами начальника Старицького військового лісгосп та представника відповідача-1 Сарабая С.Р., повноваження якого підтверджуються довіреністю на отримання товару № 525 від 23.10.2014р. Вимогами від 16.09.2015 №414, від 01.06.2016 № 157, від 16.05.2017 № 168 позивач у справі просив оплатити заборгованість в сумі 13450,00 грн., які відповідачем не оплачені. Листом від 26.10.2016 за № 14018 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність у неї коштів на здійснення даної проплати і, що оплату по даному КЕКВ проводить Яворівська КЕЧ району (а.с. 26).
Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.
У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В силу ч.1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не вказано законом.
Статтею 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності до ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В даному випадку, позивачем обгрунтовано позовні вимоги належним чином оформленими видатковою накладною №1550 від 28.10.2014р. на суму 13450,00 грн. та довіреністю на отримання товару № 525 від 23.10.2014р., які є первинними бухгалтерськими документами і відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерським облік та фінансову звітність в Україні", а також фіксують факт здійснення господарської операції, засвідчують факт поставки товару і виникнення у отримувача товару обов`язку його оплатити.
Посилання скаржника на усну угоду між командуванням військової частини НОМЕР_1 та начальником Старицького військового лісгоспу про поставку продукції на умовах спонсорської (безоплатної) допомоги Збройним Силам України не підтверджені жодними доказами.
З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У відповідності із ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Скаржником не наведено обгрунтованих відповідними доказами доводів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2017 у справі № 914/2229/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 без задоволення.
Заяву військової частини НОМЕР_1 про зменшення суми судового збору на 1191,60 грн. - задоволити.

Головуючий-суддя Г.В. Орищин
Суддя Н.А. Галушко
Суддя Л.С. Данко