ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/684/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О.О. Мамалуй - головуючий, Л.В. Стратієнко, І.В. Ткач

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

у складі суддів: Л.Ф. Чернота - головуючий, І.В. Зубченко, О.О. Радіонова

від 11.09.2017р.

за позовом дочірньої компанії "Газ України" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "Завод обважнювачів"

про стягнення 208 629,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Дочірня компанія "Газ України" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України") звернулась до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Завод обважнювачів" (далі - ПАТ "Завод обважнювачів" ) 208 629,64 грн. інфляційних та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2003р., про стягнення з ПАТ "Завод обважнювачів" на користь ДК "Газ України" 192 633,83 грн. - боргу, 46 246,65 грн. - інфляційних, 14 122,06 грн. - пені, 4 778,13 грн. - 3% річних, 1 700 грн. - держмита та 118 грн. - витрат на забезпечення судового процесу.

Позивач вказує на те, що рішення на теперішній час не виконано, тому наявні підстави для стягнення з відповідача 3% річних у сумі 17 337,04 грн. за період прострочення з 24.03.2014р. по 23.03.2017р., інфляційних - у розмірі 191 292,60 грн. за період прострочення з квітня 2014 року по лютий 2017 року.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.06.2017р. у справі №905/684/17 задоволено позовні вимоги ДК "Газ України", присуджено до стягнення з ПАТ "Завод обважнювачів" на користь ДК "Газ України" 191 292,60 грн. інфляційних, 3% річних у розмірі 17 337,04 грн. за зобов'язаннями, що виникли на підставі договору №10/16-337 від 14.03.2000р.

Рішення мотивовано тим, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Суд зазначає, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Суд першої інстанції вказує про ненадання відповідачем доказів виконання рішення суду.

Судом не прийнято доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки позовну давність щодо інфляційних нарахувань та 3% річних необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобов'язання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобов'язання.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. у даній справі скасовано рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017р. у справі №905/684/17. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Завод обважнювачів" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 443,00 грн.

Постанова мотивована тим, що тільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Апеляційний господарський суд зазначає, що судом першої інстанції на момент розгляду справи не встановлено існування грошового зобов'язання, а тому позивач не довів про наявність заборгованості у розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, відсутні підстави нарахування 3% річних та інфляційних внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Судом апеляційної інстанції не прийнято в якості доказів по справі копію угоди про уступку права вимоги №13/03 від 24.03.2003р., копію мирової угоди від 08.07.2003р., заяву про затвердження мирової угоди від 08.07.2003р. ухвалу господарського суду Донецької області від 04.11.2003р. у справі № 23/689 про затвердження мирової угоди, оскільки останні не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ДК "Газ України", посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 251 -254, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 599, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, 202 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 4-7, 33, 35, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України, звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. та залишити в силі рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017р. у справі №905/684/17.

Скарга мотивована наявністю невиконаного рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689, та нормами ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає підстави звільнення учасників розгляду справи від доказування, та правом позивача на стягнення 3% річних та інфляційних.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Завод обважнювачів" просить залишити без змін постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. у справі №905/684/17, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПАТ "Завод обважнювачів" наголошує на відсутності заборгованості перед ДК "Газ України".

Крім того, відповідач вказує на наявність мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Донецької області від 04.11.2003р. у справі № 23/689, яка є частиною судового рішення.

Відповідач зазначає, що укладена сторонами та затверджена судом, мирова угода є підставою виникнення у сторін зобов'язань відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2003р., позовні вимоги ДК "Газ України" до ВАТ "Завод обважнювачів" задоволено частково. Стягнуто з ВАТ "Завод обважнювачів" на користь ДК "Газ України" боргу в розмірі 192 633,83 грн., інфляційних - 46 246,65 грн., пені - 14 122,06 грн., 3% річних - 4 778,13 грн., держмита - 1 700,00 грн. та витрат на забезпечення судового процесу - 118,00 грн. В іншій частині позовних вимог провадження по справі припинено.

На виконання вказаного рішення судом першої інстанції видано відповідний наказ від 13.06.2003р.

Позивач звертаючись з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року в розмірі 191 292,60 грн., та 3% річних за період з 24.03.2014р. по 23.03.2017р. у розмірі 17 337,04 грн., вказує на те що, сума заборгованості відповідача за спожитий природний газ за договором №10/16-337 від 14.03.2000р. залишилась незмінною з моменту прийняття рішення господарського суду Донецької області від 03.06.2003р. у справі №23/689. Вказане рішення суду не виконане відповідачем.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить суд касаційної інстанції при прийнятті постанови

П. 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ДК "Газ України" зазначив про те, що ПАТ "Завод обважнювачів" не надано доказів, які підтверджують погашення стягнутої рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі № 23/689 заборгованості.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, вказав на те, що судом першої інстанції на момент розгляду справи не встановлено існування грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 101 ГПК (в редакції на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України (в редакції на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

В силу ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 43 ГПК України (в редакції на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Оскільки, судами попередніх інстанції не встановлено юридичну природу правовідносин, які виникли між сторонами, наявність або відсутність боргу ПАТ "Завод обважнювачів", Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій.

7. Висновки суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги та дії, які повинен виконати суд першої інстанції при новому розгляді

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду, вказаним вимогам не відповідають.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухвалити нове рішення, а тому справу слід передати на новий розгляд суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню підлягає частково, а справа має бути направлена на нових розгляд, згідно зі ст. 129 ГПК України, розподіл судових витрат зі справи, у тому числі і сум судового збору за подання скарги про перегляд рішення в апеляційному та в касаційному порядку, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. у справі №905/684/17 скасувати.

Справу №905/684/17 направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л. В. Стратієнко

Суддя І. В. Ткач