РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року Справа № 924/1188/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.
при секретарі судового засідання Першко А.А.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року по справі №924/1188/17 ( суддя - Гладюк Ю.В.)
Ухвалу прийнято та оголошено в 12:29 год. 24 січня 2018 року. Місце прийняття - м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1.
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
до Хмельницького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізичної особи ОСОБА_1
про стягнення 8 351 грн 06 коп.
за участю представників сторін:
позивача - Черняк О.О.;
відповідача - не з`явився;
третьої особи - не з`явився.
Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз`яснення прав та обов`язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовом до Хмельницького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (надалі - Відповідач) про стягнення суму переплати пенсії, виплаченої надміру громадянину ОСОБА_1 (надалі - Третя особа) за період з 01 січня 2008 року по 31 жовтня 2016 року в сумі 8 351 грн 06 коп..
Обґрунтовуючи позов, а саме підставу позову, Позивач посилається на спеціальні норми що регулюють пенсійні відносини, а саме Закони України: "Про пенсійне забезпечення", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того, Позивач також вказав, що сума позову є шкодою, заподіяною фонду та яка підлягає відшкодуванню на підставі норм ЦК України.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року провадження по даній справі було закрито.
Виносячи оспорювану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що з аналізу характеру спірних правовідносин вбачається, що між Позивачем та Відповідачем не виникли господарські чи цивільні відносини, регулювання яких віднесено до норм Господарського чи Цивільного кодексів, а сторони у справі не відносяться до господарюючих суб`єктів. Між тим, відносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної переплатою пенсії врегульовано спеціальним Законом „Про пенсійне забезпечення, зокрема статтею 101, якою і передбачено право пенсійного фонду на відшкодування завданої шкоди підприємствами, установами, організаціями внаслідок подання ними до пенсійного фонду недостовірних відомостей, що призвело до переплати пенсії. З урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що даний спір може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 90), в якій з підстав, висвітлених в ній, Позивач просить суд скасувати ухвалу місцевого господарського суду та направити матеріали даної справи на розгляд суду першої інстанції.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач, зокрема, звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що відповідно до приписів пункту 16 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 24 жовтня 2011 року: господарськими судами розглядаються на загальних підставах справи зі спорів за участю названих органів, якщо такі спори виникають з цивільних чи господарських правовідносин, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв`язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодування матеріальної або моральної шкоди, із зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо). Як зазначає Позивач, з позовної заяви вбачається, що як Позивач так і Відповідач є юридичними особами, отже суб`єктний склад сторін відповідає вимогам статей 1 та 21 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно). Разом з тим, як вважає Позивач, у спірних правовідносинах сторони виступають на рівних засадах і не реалізовують свої владні повноваження, оскільки позов полягає у відшкодуванні заподіяної Відповідачем шкоди, в порядку статті 1166 ЦК України.
Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року (а.с. 89), з підстав, висвітлених в ній, апеляційну скаргу Позивача залишено без руху.
Водночас, апелянтом було подано заяву (а.с. 103), в якій усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 12 лютого 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року (а.с. 106), з підстав, висвітлених в ній, було відкрито апеляційне провадження по даній справі.
Суд констатує, що 12 березня 2018 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 110-113), в якому, зокрема, Відповідач вказав, що з аналізу частини 1 статті 20 ГПК України (в редакції з 15 грудня 2018 року) вбачається, що до юрисдикції і повноважень господарських судів, позов Позивача до Відповідача не відноситься, а Відповідач не являється суб`єктом господарювання.
Ухвалою суду від 13 березня 2018 року (а.с. 50) дану справу було призначено до розгляду на 26 лютого 2018 року на 15:30 год..
15 березня 2018 року від Третьої особи надійшли письмові пояснення (а.с. 117-118), в яких Третя особа зазначила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між Позивачем та Відповідачем не виникли господарські та цивільні відносини, регулювання яких віднесено до норм Господарського чи Цивільного кодексів, а сторони у даній справі не відносяться до господарюючих об`єктів. Крім того, в даних поясненнях, Третя особа вказала, що відносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної переплатою пенсії, регульовано спеціальним Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Суд констатує, що 20 березня 2018 року від Позивача на адресу суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні від 26 березня 2018 року в режимі відеоконференції, з дорученням забезпечити її проведення Чернівецькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою суду від 20 березня 2018 року (а.с. 131) клопотання Позивача про проведення відеоконференції було задоволено.
Суд констатує, що до початку судового засідання від 26 березня 2018 року від Третьої особи надійшла заява (а.с. 137), згідно якої Третя особа просила провести засідання без її участі, у зв`язку із захворюванням. З огляду на дану заяву, Третя особа в судове засідання від 26 березня 2018 року не прибула.
В судовому засіданні від 26 березня 2018 року в режимі відеоконференції представник Позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, з підстав, виствілених в ній, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали даної справи напрвити на розгляд до місцевого господарського суду.
В судове засідання від 26 березня 2018 року в режимі відеоконференції представник Відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у встановленому законом порядку.
В силу дії ГПК України, а саме частини 2 статті 273: апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Як вбачається з ухвали суду про відкриття апеляційного провадження, дана скарга прийнята судом 28 лютого 2018 року, тобто з урахуванням вищевказаної норми процесу строк розгляду даної апеляційної скарги закінчується 30 березня 2018 року.
Водночас, зміст вищевказаної норми процесу свідчить про те, що законодавець, приймаючи дану норму, вивів як обов`язкову умову здійснення розгляду справ апеляційних та касаційних скарг в строки їх розгляду (без перевищення даних строків) і в силу дії частини 2 статті 202 ГПК України, не надав суду можливості відкласти розгляд, у разі коли це призведе до порушення даного строку.
Враховуючи вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд вважає можливим розглядати апеляційну скаргу без участі уповноваженого представника Відповідача, за наявними в справі матеріалами.
Відтак, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та письмових пояснень, суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
При цьому, Рівненський апеляційний господарський суд виходив з наступного.
Як вбачається із позовної заяви (а.с. 2-3) вона надіслана до місцевого господарського суду 13 грудня 2017 року та надійшла до суду і принята ним 14 грудня 2017 року.
Згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.
Приписами частин 1 та 2 статті 1 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно) визначено: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Згідно статті 12 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно), господарським судам підвідомчі:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;
2) справи про банкрутство;
3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;
4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів;
4 1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);
5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;
6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;
7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;
8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство;
9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.
Як визначено пунктом 1 постанови пленуму ВГСУ №10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (надалі - Пленум) відповідно до статтей 4-1 та 12 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно) , господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за суб`єктним складом. При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.
В силу дії статті 3 ГК України: під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Суд констатує, що пунктом 3.2 вищевказаного Пленуму, передбачено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, в разі вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.
При цьому, суд констатує, що за дії редакції ГПК України до 14 грудня 2017 року включно, склалася практика, за котрою відповідні спори розглядалися господарськими судами.
Однак, разом з тим, колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що 15 грудня 2017 року вступив в дію новий ГПК України.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали, вона винесена 24 січня 2018 року, тобто, після набрання чинності ГПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
Згідно пункту 9 частини 1 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно частини 1 статті 2 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
В силу дії частини 1 статті 4 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Приписами частини 2 статті 4 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні орган, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Приписами частини 1 статті 5 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) зазначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд констатує, що частиною 1 статті 20 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) чітко передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Крім того, суд звертає увагу і на іншу зміну в статті 20 ГПК України (порівняно з 12 статтею минулої редакції), а саме те, що інші справи (за старою редакцією було визначено просто - з інших підстав) в пункті 15 частини 1 цієї статті мають конкретизацію, а саме: спорах між суб`єктами господарювання.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції констатує, що між Позивачем та Відповідачем не виникли господарські чи цивільні відносини, регулювання яких віднесено до норм Господарського чи Цивільного кодексів, сторони у справі не відносяться до суб`єктів господарювання та те, що спір між Позивачем та Відповідачем виник у зв`язку із здійсненням даними особами господарської діяльності. Дане, в свою чергу, вказує на неможливість, за нормами чинного ГПК України, розгляду даної справи, в порядку господарського судочинства.
Між тим, відносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної переплатою пенсії врегульовано спеціальним Законом „Про пенсійне забезпечення, зокрема статтею 101, якою і передбачено право пенсійного фонду на відшкодування завданої шкоди підприємствами, установами, організаціями внаслідок подання ними до пенсійного фонду недостовірних відомостей, що призвело до переплати пенсії.
Отже, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що за новими процесуальними нормами даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, а може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
При цьому, суд критично оцінює посилання Позивача в своєму обгрунтуванні на постанову Пленуму ВГСУ №10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", оскільки даний Пленум стосувався питань, пов`язаних із застосуванням ГПК України в редакції до 14 грудня 2017 року включно, та аж ніяк не може автоматично визначати питання підвідомчості і підсудності за нормами нового ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), тим більше з огляду на наявні вищеописані зміни.
В силу дії частини 1 статті 232 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.
ри цьому, суд критично оцінює посилання Позивача в своєму обгрунтуванні на постанову ПлеЗгідно пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК (в редакції від 15 грудня 2017 року), господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Враховуючи встановлені обставини та вищевказану норму ГПК, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю.
Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд констатує, що місцевим господарським судом винесено оспорювану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, що в силу дії пункту 1 частини 1 статті 275 та частини 1 статті 276 ГПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оспорювану ухвалу без змін.
З огляду на повну відмову в задоволенні апеляційної скарги, Рівненський апеляційний господарський суд залишає за Позивачем витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги, в силу дії статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року по справі №924/1188/17 залишити без задоволення.
2. Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року по справі №924/1188/17 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.
5. Справу №924/1188/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.