ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р.Справа № 922/4167/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (м. Харків)
до Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської районної державної адміністрації (Харківська обл., м. Куп'янськ)
про стягнення 52344,11 грн.,
за участю представників:

позивача - юрисконсульта відділу правового забезпечення Харківської філії ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_1 (довіреність №2549 від 12.12.2017),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (надалі - позивач) надало господарському суду Харківської області позовну заяву №26-16/60 від 04.12.2017 до Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської районної державної адміністрації (надалі - відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 52344,11 грн. (з них: 44069,24 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення згідно вимог чинного законодавства; 6768,08 грн. - втрати від впливу інфляційних процесів; 1506,79 грн. - 3% річних). Позов обґрунтовано приписами статей 48, 87, 89, 97, 102 Бюджетного кодексу України, статей 509, 525-527, 610-612, 617, 625 Цивільного кодексу України та вмотивовано доводами про існування непогашеної заборгованості відповідача за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах окремим категоріям громадян позивачем, як суб'єктом господарювання, який не є учасником бюджетного процесу та не відповідає за зобовязаннями держави чи її органів, зважаючи на те, що чинне законодавство України не передбачає обовязковості укладення договору про відшкодування витрат на надані послуги звязку пільговим категоріям громадян.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2017 була прийнята позовна заява до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.01.2018 о 11:30 год.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд даної справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Оскільки початок підготовчого провадження прямо повязаний з прийняттям позовної заяви до розгляду та відкриттям провадження, а також враховуючи, що позовна заява вже була прийнята до розгляду, але провадження по справі за старим ГПК порушувалося, а не відкривалося, ухвалою господарського суду від 26.12.2017 було відкрито провадження у справі №922/4167/17 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.01.2018 о 11:30 год., про що повідомлено учасників справи.

12.01.2018 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовної заяви та просить відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за надані послуги зв'язку у 2016 році пільговим категоріям населення повністю, посилаючись на те, що оскільки Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" не було передбачено видатків на фінансування пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з Державного бюджету відповідач не мав змоги відшкодувати позивачеві понесені збитки за надані пільги з послуг зв'язку деяким категоріям громадян, у зв'язку з відсутністю фінансування з державного бюджету. Ні договір про відшкодування вищевказаних витрат, ні акти здачі-прийомки виконаних робіт, ні акти звіряння розрахунків, ні зведені реєстри на суму нарахувань не були підписані, а в тих актах та реєстрах, що підписані, у відповідних рядках вказана лише заборгованість за 2015 рік, котра наразі вже погашена.

Відповідач надав лист №02-44/140 від 10.01.2018, в якому просить суд розглянути справу без участі його представника.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд задовольнив його протокольною ухвалою від 17.01.2018.

17.01.2018 ухвалою господарського суду Харківської області було повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 29.01.2018 о 14:00 год.

26.01.2018 позивач надав відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами, викладеними у відзиві.

29.01.2018 ухвалою господарського суду Харківської області було повідомлено сторін про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.02.2018 о 14:00 год.

19.02.2018 ухвалою суду було повідомлено сторін про відкладення розгляду справи на 05.03.2018 о 11:00 год.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступне.

У період з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року (включно) Публічним акціонерним товариством "Укртелеком", в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (позивач) були надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Куп'янського району Харківської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширюється дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 44069,24 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2016 року (форма № 2-пільга).

Відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного відшкодування отриманих послуг, у зв'язку з чим станом на момент звернення із даним позовом до суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у нього виникла заборгованість перед позивачем за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах, в сумі 44069,24 грн. На вказану суму позивач нарахував 6768,08 грн. - втрати від впливу інфляційних процесів та 1506,79 грн. - 3% річних.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 №1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 №2402-ІІІ "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Позивач у справі - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, інших законодавчих актів України.

Згідно наведених вище законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача.

При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

За змістом п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції до 01.01.2017), видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (надалі - Постанова №256), якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

При цьому, в п. 3 Порядку №256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, саме на відповідача відповідно положень Порядку та Постанови №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Тобто, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Куп'янського району Харківської області є Управління соціального захисту населення Куп'янської районної державної адміністрації, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Куп'янського району Харківської області послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обовязковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який врегульовував би спірні відносини.

Згідно роз'яснень Міністерства фінансів України від 31.08.2016 р. за №31-09010-16-16/24984, надання вказаних пільг в 2016 році здійснюється місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

З 01.01.2017 р. внесено зміни до ст.ст. 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенції з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг зв'язку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 (надалі - Постанова №117) запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення відповідача визначено уповноваженим органом, який, у тому числі здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Відповідно до ч. 1 п. 10. Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Відповідно до п. 11. Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 №535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних наданням пільг "2-пільга" та Інструкції про порядок її заповнення, у встановлені строки позивачем була заповнена та надіслана відповідачу форма "2-пільга" для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

З матеріалів справи вбачається, що поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" за 2016 рік щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача, що підтверджується наданим до матеріалів справи скриншотом (знімком) екрану комп'ютера позивача, з якого були відправлені списки та копією супровідного листа №20-29/519 від 27.11.2017 і копія фіскального чеку від 27.11.2017.

Згідно з п. 11 Положення №117 та п. 2 Постанови №256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача; у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей; скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга" та подати зазначені акти звірки до фінансового органу.

Вимоги Постанови №117 кореспондуються з нормами п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, що затверджений Постановою №256.

Між сторонами щомісячно складались акти звіряння, що підтверджується копіями актів звіряння розрахунків за 2016 рік і станом на 01 січня 2017 року за надані послуги населенню, на які надаються пільги учасникам ліквідації аварі на ЧАЕС, ветеранам ВВв, багатодітним сім'ям, а також ветеранам ВС, МВС, інвалідам армії, які містяться в матеріалах справи.

У відзиві відповідач вказує, що в актах та реєстрах, що підписані ним, у відповідних рядках вказана лише заборгованість за 2015 рік, котра наразі вже погашена.

Як вказує позивач у наданих до суду 26.01.2018 поясненнях №26-15/77 від 26.01.2018, відповідач жодного разу не звертався до нього з питання неотримання списків пільговиків за спірний період.

Факт надання відповідачу розрахунків за формою "2-пільга" підтверджується наданими до матеріалів справи актами звіряння за формою "3-пільга", які згідно з п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги щомісяця складаються уповноваженими органами (управліннями соціального захисту населення) після звіряння інформації, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від надавачів послуг.

При цьому, у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, уповноважений орган не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

ПАТ "Укртелеком" не має доступу до Реєстру пільговиків, а отже єдиною підставою для внесення змін в розрахунки за формою "2-пільга" є отримана від органів соціального захисту інформація про виявлені розбіжності.

Той факт, що відповідач складав акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги з порушенням встановленого порядку і безпідставно не вказував в них поточну заборгованість, не спростовує факт наявності заборгованості та не звільняє його від обов'язку відшкодувати витрати позивача.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період січень - грудень 2016 року телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг, згідно з формою "2-пільга".

Відповідач був зобов'язаний щомісячно здійснювати розрахунки з позивачем, або у п'ятиденний строк з дня отримання субвенції з державного бюджету, або за відсутності такої субвенції - за рахунок коштів місцевого бюджету.

Однак, відповідач порушив свої зобов'язання, розрахунків не здійснив.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 222 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії або звернення до суду.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

В Законах України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус та Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у Куп'янському районі Харківської області, зобов'язаний був здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, на пільгових умовах.

Посилання відповідача на неналежне бюджетне фінансування, суд вважає безпідставним.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів у п'ятиденний строк здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку №256).

Неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446/3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Питання погашення існуючої заборгованості за послуги звязку, надані на пільгових умовах, яка станом на 01.01.2017 склала 44069,24 грн. за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, відповідачем не вирішено до теперішнього часу, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що сума невідшкодованої заборгованості у розмірі 44069,24 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

За розрахунком позивача, розмір втрат від впливу інфляційних процесів, яких він зазнав у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання відповідачем, складає 6768,08 грн.; розмір 3% річних від простроченої суми складає 1506,79 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 6768,08 грн. інфляційних втрат та 1506,79 грн. 3% річних законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговим категоріям населення послуг зв'язку не спростовано відповідачем та факт надання позивачем послуг підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір.

Керуючись постановами Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, №117 від 29.01.2003 та №295 від 11.04.2012, ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації, ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, ст.ст. ст. 48, 87, 89, 102 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 222 ГК України, ст.ст. 96, 526, 610 - 612, 617, 625 ЦК України, ст.ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської районної державної адміністрації (63701, Харківська обл., м. Куп'янськ, пл. Леніна, буд. 12. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18. Код ), в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, буд. 8. Код ) заборгованість за невідшкодовані послуги зв'язку, надані пільговим категоріям населення Куп'янського району Харківської області з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 44069,24 грн., інфляційні в сумі 6768,08 грн., 3% річних в сумі 1506,79 грн. та судовий збір в сумі 1622,53 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 15.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_2