РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/18740/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 142723703,95 грн.,

за участі представників:

від позивача - Лебедєв Ю.В. (представник за довіреністю);

Хмара Е.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Халимон С.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Публічного акціонерного товариства «Київгаз» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 142723703,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами, шляхом приєднання відповідача до Типового договору про розподіл природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, укладено договір про розподіл природного газу, відповідно до якого, позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з розподілу природного газу, а відповідач зобов'язався прийняти послуги та оплатити їх, проте відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг у період з березня 2017 року по вересень 2017 року включно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 130817758,94 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі п.8.1 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України 5505297,44 грн. пені, 5740844,21 грн. інфляційних втрат та 659803,36грн. 3% річних за порушення грошового зобов'язання.

Відповідач проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях по справі, зокрема зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, оскільки оплата вартості наданих позивачем послуг здійснювалась не лише через поточні рахунки Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у встановленому договором порядку, а й через рахунки зі спеціальним режимом використання на виконання постанови КМУ від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки». Відповідач вказав, що відповідно до вказаного порядку розподілу коштів, платежі за договором здійснюються кожен банківський день.

Також відповідач вважає, що він не міг та не користувався коштами позивача за розподіл природного газу і не впливає на їх розподіл між оператором газорозподільної мережі, оператором газотранспортної мережі і постачальником природного газу, що в свою чергу, виключає можливість застосування до нього 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Крім того відповідач посилався на те, що позивачем неправомірно було здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені на суму заборгованості у розмірі 5397869,76 грн., що сплачена відповідачем на виконання Спільного протокольного рішення від 20.06.2017 №2976 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Так відповідач зазначив, що відповідно до п. 2.6 СПР сторони встановили, що сторона №4 (ПАТ «Київенерго») перераховує стороні №5 (ПАТ «Київгаз») кошти в сумі 5397869,76 грн., за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами за 2017 рік згідно з договором від 29.12.2016 №295905/17. Таким чином, відповідач вважає, що вказаним Спільним протокольним рішеннями сторони змінили порядок та строки виконання частини основного зобов'язання в розмірі 5397869,76 грн.

Додатково відповідач зазначав, що позивачем не враховано той факт, що Договором №1 від 21.08.2017 та Договором №2 від 27.09.2017 про відступлення права вимоги по Договору про розподіл природного газу №295905/17 від 29.12.2016 позивач відступив своє право вимоги до відповідача на загальну суму 25500000 грн. третій особі, а саме ДП «КиївГазЕнерджи», а відтак і вимагати стягнення вказаної суми основного боргу в цій частині, позивач права не має, оскільки стягнення вказаної уми основного боргу судом може призвести до подвійного її стягнення з відповідача.

Крім того, відповідач вказав, що позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю підписаних між сторонами Актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за період з березня 2017 року по вересень 2017 року, проте вказані акти були підписанні останнім з розбіжностями, а відтак непогоджений ПАТ «Київенерго» обсяг втрат складає 185,386 тис. м куб. обсягу виробничо-технологічних втрат на загальну суму 47139,95 грн.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Позивач у поданій до суду відповіді на відзив в повному обсязі заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві та додаткових поясненнях по справі, зокрема зазначив, що посилання відповідача на те, що у останнього не відбулось порушення строків проведення розрахунків за договором, оскільки останній проводив їх з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів у відповідності до постанови КМУ №217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режими використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» не відповідають дійсності. Так позивач зазначає, що жодним пунктом Порядку та постановами НКРЕКП не передбачено зміни умов виконання зобов'язань та проведення розрахунків. Також вказав, що укладеним між сторонами договором встановлено порядок та строки виконання зобов'язання з оплати, зокрема п.6.4 Договору визначено, що остаточний розрахунок за надані послуги у звітному місяці проводяться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Крім того, позивач зазначив, що чинним законодавством, Порядком та умовами договору не виключається та не забороняється проведення відповідачем розрахунків за надані послуги з використанням поточних рахунків.

Додатково позивач вказав, що твердження відповідача щодо здійснення ним оплат по договору на суму 139924043,59 грн. не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірний період, оскільки станом на 11.04.2017 (момент виникнення прострочення зобов'язань з остаточного розрахунку за березень 2017 року) заборгованість відповідача перед позивачем становила 153643653,74 грн., за січень 2017 року в розмірі 82478917,61 грн., за лютий 2017 року в сумі 71164736,13 грн., та за березень 2017 року в розмірі 54743490,11 грн., а відтак, у відповідності до п.6.5 Договору, позивачем грошові кошти зараховувались в погашення існуючої заборгованості за попередні періоди, відповідно до черговості виникнення заборгованості. Тобто. Грошові кошти, що надходили від відповідача в період з 03.04.2017 по 18.10.2017 включно, зараховувались позивачем в рахунок погашення заборгованості за січень-лютий 2017 року, тобто за періоди, які не входять до предмету розгляду даної справи. А заборгованість відповідача перед позивачем за послуги надані у березні-вересні 2017 року почала погашатись ним лише з 19.10.2017.

Крім того, позивач зазначив, що заперечення відповідача щодо можливого подвійного стягнення заборгованості в розмірі 25500000 грн., яка була предметом укладених Договорів про відступлення права вимоги №1 від 21.08.2017 та №2 від 27.09.2017, є безпідставними, оскільки за вказаними договорами було відступлено право вимоги за заборгованістю, строк виконання якої настав станом на 11.03.2017, тобто яка не входить до предмету розгляду даної справи.

Також, щодо підписаних відповідачем Актів приймання-передачі послуг за березень та квітень 2017 року із проставленням відміток про непогодження, позивач зазначив, що вказані відмітки проставлені із порушенням укладеного між сторонами договору, оскільки сторонами погоджено, що відповідач у разі непогодження актів має надати вмотивовану письмову відмову від повного або часткового підписання актів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов, разом з тим, подав суду довідку про відсутність станом на 12.03.2018 основної заборгованості відповідача в розмірі 130817758,94 грн. за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 29.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (оператор ГРМ, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (споживач, відповідач) укладено Публічний договір розподілу природного газу, відповідно до умов якого, оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору, облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об'єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з п.6.1 Договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу Газорозподільних систем.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць, протягом якого надаються послуги з розподілу природного газу.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.6.4 Договору).

За умовами п.6.5 Договору, у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідно до п.6.6 Договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється наступним чином.

Оператор до п'ятого числа місяця, наступного за розрахунковим (звітним), надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за розрахунковий (звітний) період, підписані уповноваженим представником оператора ГРМ (п.6.6.1 Договору).

Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язаний повернути оператору ГРМ один примірник акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку встановленому законодавством (п.6.6.2 Договору).

Умовами п.8.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 12.1 Договору. Сторони погодили, що цей договір укладається на невизначений строк.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Згідно з п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Судом встановлено, що за період з березня по вересень 2017 року включно позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 130817758,94 грн., а саме: у березні 2017 року - на суму 54743490,11 грн. (акт від 31.03.2017), у квітні 2017 року - на суму 18215622,17 грн. (акт від 30.04.2017), у травні 2017 року - на суму 16055857,87 грн. (акт від 31.05.2017), у червні 2017 року - на суму 7925513,46 грн. (акт від 30.06.2017), у липні 2017 року - на суму 14224352,01 грн. (акт від 31.07.2017), у серпні 2017 - на суму 13880618,58 грн. (акт від 31.08.2017) та у вересні 2017 року - на суму 15285011,09 грн. (акт від 30.09.2017). Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою, підписаними уповноваженими представниками обох сторін та скріпленими відповідними печатками підприємств.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що станом на момент звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за вказаний період у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 130817758,94 грн.

Вказані обставини, зокрема підтверджуються наявною в матеріалах справи копією реєстру розрахунків між сторонами по договору, за послуги, надані протягом січня - вересня 2017 року та реєстром оплат за період з 04.01.2017 по 15.12.2017.

Суд зазначає, що доводи відповідача, стосовно повного та своєчасного виконання своїх зобов'язань за спірний період у зв'язку із перерахуванням останнім на користь позивача оплат на суму 139924043,59 грн. судом відхиляються з огляду на їх недоведеність.

Так судом встановлено, що умовами укладеного договору сторони погодили, що Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг здійснюється кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.6.4).

При цьому умовами договору (п.6.5) сторони погодили, що у разі виникнення у споживача заборгованості сторони можуть укласти графік погашення заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відносини щодо перерахування коштів між спеціальними рахунками за березень - вересень 2017 року врегульовані постановою КМУ №217 від 18.06.2014 та постановами НКРЕКП №243 від 28.02.2017, №440 від 30.03.2017, №599 від 27.04.2017, №709 від 31.05.2017, №818 від 29.06.2017, №655 від 27.07.2017 та №1056 від 31.08.2017. Суд зазначає, що вказаними актами не передбачено зміни умов виконання зобов'язань та проведення розрахунків між сторонами та зміни механізму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Відтак, оскільки з матеріалів справи вбачається, що станом на 11.04.2017 за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 153643653,74 грн. та враховуючи відсутність погодженого сторонами графіку погашення заборгованості, суд приходить до висновку щодо правомірності зарахування позивачем, сплачених відповідачем грошових коштів, в рахунок погашення існуючої заборгованості за передні періоди.

Разом з тим, судом також відхиляються доводи відповідача щодо не врахування позивачем факту відступлення права вимоги за вказаним договором на загальну суму 25500000 грн. у відповідності до Договору №1 від 21.08.2017 та Договору №2 від 27.09.2017 про відступлення права вимоги, оскільки судом встановлено, що за вказаними договорами позивачем було відступлено право вимоги до відповідача за заборгованістю, строк виконання якої настав 11.03.2017, яка не входить до предмету розгляду даної справи, оскільки судом наразі розглядаються вимоги позивача про стягнення заборгованості прострочення якої виникло з 11.04.2017.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи документи та доводи сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги транспортування природного газу за період березня 2017 року по вересень 2017 року в розмірі 130817758,94 грн.

Заперечення відповідача щодо неправомірності заявлення позивачем вимог про стягнення суми основного боргу, судом визнаються необґрунтованими та таким, що спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Разом з тим, пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем в повному обсязі погашено основну заборгованість перед позивачем за договором в розмірі 130817758,94 грн.

Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою позивача, про стан заборгованості Публічного акціонерного товариства «Київенерго», відповідно до якої, станом на 12.03.2018 заборгованість відповідача за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року відсутня, а також поясненнями, наданими уповноваженими представниками сторін, наданими в судовому засіданні.

Разом з тим, у зв'язку із неналежним виконанням відповідям своїх зобов'язань за договором, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5740844,21 грн. інфляційних втрат та 659803,36 грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат допущено арифметичні помилки.

Так здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідач інфляційних втрат в розмірі 2980376,84 грн.

В той же час, стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 659803,36 грн. суд зазначає, що позивачем при здійсненні вказаного нарахування також допущено арифметичні помилки, проте здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вказаної вимоги в межах заявленої позивачем суми.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5505297,44 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 8.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку пені, вбачається, що розрахунок пені був здійснений позивачем відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, тобто протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, щодо кожного простроченого платежу окремо.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості у розмірі 5397869,76 грн., що сплачена відповідачем на виконання Спільного протокольного рішення від 20.06.2017 №2976 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, судом відхиляються з огляду на наступне.

Так відповідач зазначив, що відповідно до п.2.6 СПР сторони встановили, що сторона №4 (ПАТ «Київенерго») перераховує Стороні №5 (ПАТ «Київгаз») кошти в сумі 5397869,76 грн., за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами за 2017 рік згідно з договором від 29.12.2016 №295905/17, відповідач вважає, що вказаним Спільним протокольним рішеннями сторони змінили порядок та строки виконання частини основного зобов'язання в розмірі 5397869,76 грн.

Суд відхиляє зазначені заперечення відповідача, як необґрунтовані та безпідставні, з огляду на те, що Спільне протокольне рішення від 20.06.2017 №2976 про організацію взаєморозрахунків було укладено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та не містить умов щодо зміни порядку та строків розрахунків за основним договором.

Також суд відхиляє заперечення відповідача щодо підписання Актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за березень та квітень 2017 року з розбіжностями з огляду на наступне.

В п.6.6.2 договору розподілу природного газу сторонами була передбачена процедура підписання актів приймання-передачі послуг або відмова від прийняття останніх, а саме споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язаний повернути оператору ГРМ один примірник акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку встановленому законодавством.

Проте, в порушення зазначеної процедури, передбаченої договором, позивачем було зроблено лише відмітку на спірних актах приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за березень та квітень 2017 року.

Крім того, як з наявних у матеріалах справи копій актів, зазначені записи зроблені друкованим способом без підпису та печатки і не встановленою особою після підписання сторонами вищевказаних актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за березень та квітень 2017 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем були підписані спірні акти приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за березень та квітень 2017 року, в порушення порядку п.6.6.2 договору не було заявлено позивачу, як оператору ГРМ, вмотивованої письмової відмови від підписання зазначених актів, відповідач не скористався своїм правом оскарження вказаних актів, передбаченим умовами договору, у зв'язку з чим спірні акти вважаються підписаними, а послуги по актам приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за березень та квітень 2017 року вважаються прийнятими споживачем. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту надання послуг у вказаний період у меншому обсязі, ніж зазначено в актах.

Також прийняття зазначених послуг підтверджується оплатою з боку відповідача, що не заперечується сторонами у справі.

Всі інші доводи та заперечення відповідача судом відхиляються, як безпідставні та необґрунтовані.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 4-Б; ідентифікаційний код 03346 (п'ять мільйонів п'ятсот п'ять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 44 коп. пені, 659803 (шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот три) грн. 36 коп. трьох процентів річних, 2980376 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят тисяч триста сімдесят шість) грн. 84 коп. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 235358 (двісті тридцять п'ять тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 08 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Провадження у справі №910/18740/17 у частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 130817758 (ста тридцяти мільйонів восьмиста сімнадцяти тисяч семиста п'ятдесяти восьми) грн. 94 коп. закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.03.2018

Суддя Я.В. Маринченко