ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018

Справа № 910/22319/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнясправу № 910/22319/17

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м. Київ,

до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик», м. Київ,

про стягнення 623 666,43 грн.,

без участі учасників справи.

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі – Компанія) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» (далі – Підприємство) 570 185,94 грн. втрат від інфляції і 53 480,49 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення сплати відповідачем 939 390,23 грн. заборгованості, що підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 17.02.2016 зі справи №7/216, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення суду від 17.02.2016 зі справи №7/216 виконано відповідачем неналежним чином, у зв’язку із чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача втрат від інфляції у сумі 570 185,94 грн. та 3% річних у сумі 53 480,49 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі №910/22319/17 та призначено її до розгляду на 11.01.2018.

Відповідач 29.12.2017 подав суду пояснення, в яких зазначив таке: станом на сьогоднішній день (починаючи з 01.05.2015) балансоутримувачем майна, яке знаходиться на балансі Підприємства є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»; з 01.05.2015 відповідач не веде господарської діяльності та є збитковим підприємством; відповідач перебуває у тяжкому фінансовому стані; згідно із звітом про фінансовий стан підприємства на сьогоднішній день непокритий збиток складає 17 098 000 грн., кредиторська заборгованість складає 6 451 000 грн.; крім того, відповідач просить зменшити розмір санкцій.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ. для яких пріоритетом є швидке вирішення справи.

Оцінивши категорію цього спору та його складність, а також врахувавши думку представника позивача щодо форми господарського судочинства, суд дійшов висновку про те, що справа №910/22319/17 не значної складності та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2018 вирішено здійснювати розгляд справи №910/22319/17 у порядку спрощеного позовного провадження; запропоновано відповідачу у строк до 06.02.2018 подати до суду відзив на позовну заяву; позивачу у строк до 20.02.2018 подати відповідь на відзив.

Відповідач 06.02.2018 подав суду відзив на позовну заяву, в якому фактично виклав обставини, зазначені у поясненнях, поданих суду 29.12.2017.

Позивач 09.02.2018 подав суду відповідь на відзив, яв якій вказав, що позиція відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості у даній справі не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та є хибною.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.06.2008 Компанією (постачальник) і Підприємством (абонент) укладено договір №08290/2-06 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі – Договір), за умовами якого:

- Договір укладається у відповідності до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»; за Договором постачальник зобов’язується надати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред’явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов’язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановленні Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за №403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за Договором (пункт 1.1 Договору);

- постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді – дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів; тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством України та не підлягають узгодженню сторонами; в разі зміни тарифів у період дії Договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до Договору стосовно строків їх введення та розмірів (пункт 2.2.1 Договору);

- у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів; оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента; за згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України; в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходять від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу (пункт 2.2.2 Договору);

- в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (пункт 2.2.3 Договору);

- Договір укладається строком на один рік і набирає чинності з моменту його підписання сторонами; Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (пункт 7.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги за період з 01.07.2008 по 31.07.2009 на загальну суму 939 390,23 грн.

Відповідач свої обов'язки за Договором щодо своєчасної та повної сплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, внаслідок чого у Підприємства утворилась перед Компанією заборгованість у сумі 939 390,23 грн.

У зв’язку з наявною у Підприємства заборгованістю у сумі 939 390,23 грн. Компанія звернулась до господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення основної суми заборгованості та 90 851,07 грн. втрат від інфляції за період з 01.07.2008 по 31.07.2009.

Зазначені обставини встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №7/216 за позовом Компанії до Підприємства про стягнення 957 553,96 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016; вказаним рішенням позовні вимоги задоволено; стягнуто з Підприємства на користь Компанії 939 390,23 грн. основного боргу, 90 851,07 грн. втрат від інфляції, 9 575,54 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи склад сторін у даній справі та справі №7/216, обставини, встановлені судовим рішенням у справі №7/216, є преюдиційними для даної справи.

За таких обставин, розмір заборгованості Підприємства перед Компанією у сумі 939 390,23 грн. є встановленим юридичним фактом та доказуванню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідачем 22.08.2016 і 30.11.2016 було виконано рішення суду від 17.02.2016 та сплачено позивачу 1 039 934,84 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України 570 185,94 грн. втрат від інфляції і 53 480,49 грн. 3% річних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини, інші юридичні факти, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акта законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно з абзацом другим пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Так, позивач розраховує суми втрат від інфляції і 3% річних за такі періоди:

з 01.12.2014 (нарахованих на 343 120,19 грн. заборгованості) по 21.08.2016 сума втрат від інфляції становить 186 307,37грн.; 3% річних – 17 749,01 грн.;

з 01.12.2014 (нарахованих на 596 270,04 грн. заборгованості) по 29.11.2016 сума втрат від інфляції становить 383 878,57 грн.; 3% річних – 35 731,48 грн.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок сум втрат від інфляції і періодів їх нарахування та встановлено, що вони правильні.

Отже, стягненню з відповідача підлягає 570 185,94 грн. втрат від інфляції.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних і періодів їх нарахування, суд встановив, що періоди нарахування 3% річних є правильними, проте сума 3% річних розрахована позивачем не вірно.

За перерахунком суду сума 3% річних становить: 17 767,05 грн. за період з 01.12.2014 (нарахованих на 343 120,19 грн. заборгованості) по 21.08.2016; 35 776,20 грн. за період з 01.12.2014 (нарахованих на 596 270,04 грн. заборгованості) по 29.11.2016.

Частиною другою статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 53 480,49 грн. 3% річних за розрахунком позивача.

Що ж до прохання відповідача стосовно зменшення розміру санкцій на підставі частини першої статті 233 Господарського кодексу України, то слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з тим, суми втрат від інфляції і 3% річних у розумінні чинного законодавства України не є штрафними санкціями, а відтак у суду відсутні правові підстави для зменшення їх розміру.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 28/19; ідентифікаційний код 35534430) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; ідентифікаційний код 03327664): 570 185 (п’ятсот сімдесят тисяч сто вісімдесят п’ять) грн. 94 коп. втрат від інфляції; 53 480 (п’ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят) грн. 49 коп. 3% річних і 9 355 (дев’ять тисяч триста п’ятдесят п’ять) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.03.2018.

Суддя                                                    В.О. Демидов