КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"27" березня 2018 р. Справа№ 911/3401/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гаврилюка О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2017

у справі № 911/3401/17 (суддя: Христенко О.О.)

за позовом Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

до відповідача Голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою

відповідальністю "Агропромбудіндустрія"

Про стягнення 62 657,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" про стягнення 62 657, 98 грн.

Господарський суд Київської області відмовив Києво-Святошинському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Київської області у прийнятті та повернув позовну заяву, разом з доданими до неї документами своєю ухвалою від 20.11.2017.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 14.03.2018 Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області звернулося до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2017 у справі № 911/3401/17.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2018 справу № 911/3401/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Шаптала Є.Ю.

Одночасно апелянтом було подано заяви про звільнення від сплати судового збору обґрунтовуючи тим, що на дату звернення з позовною заявою апелянт мав пільги щодо сплати судового збору та відповідно не сплачував судовий збір при подачі позовної заяви, отже ставки судового збору (на думку апелянта) становлять 150% від 0 є 0. Також, апелянтом зазначено, що станом на дату подачі апеляційної скарги Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області витратило кошти на сплату судового збору щодо даної справи під час оскарження в КААСУ.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір", в редакції Закону України 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" було виключено, а саме Пенсійний фонд та його органи виключено з переліку осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Згідно редакції ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом положень ст. 8 вказаного Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII)").

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

Пункт 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. № 7 зазначає, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 05.03.2014р. по справі № 902/1266/13 та від 28.10.2014 по справі № 910/9244/13). При цьому, приписами вказаної статті передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 №484-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про звільнення, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

При цьому, скаржником до апеляційної скарги не було додано жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджуються обставини, викладенні у клопотанні про відстрочення сплати судового збору (зокрема, виписок з рахунків, кошторису витрат, тощо), а тому, останнє відхиляється як необґрунтоване.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2017 Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області звернулось до Господарського суду Київської області з позовою заявою до Голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" про стягнення 62 657, 98 грн.

При зверненні позивача з позовом до господарського суду відповідно до Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату звернення з позовною заявою) були встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1 600 грн.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду першої інстанції сума судового збору, яка підлягала сплаті, становила 1 600 грн ( 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Згідно з Законом України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою) судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду має бути сплачений в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, при зверненні до суду апеляційної інстанції скаржником мав бути сплачений судовий збір в сумі 2 400 грн. (1 600 грн * 150%).

Проте, як зазначалось раніше, жодних доказів сплати судового збору апелянт до суду апеляційної інстанції не надав, натомість надав лише заяву про звільнення від сплати судового збору, в задоволенні якої було відмовлено судом апеляційної інстанції.

Приписами ч. 2 ст. 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Отже, наявні підстави для застосування судом апеляційної інстанції ч. 2 ст. 260 ГПК України та залишення без руху поданої апеляційної скарги.

Крім цього, апелянтом було заявлено клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження. Дане клопотання обґрунтоване тим, що оскаржувану ухвалу апелянт отримав 01.12.2017, але в зв'язку з тим, що судом першої інстанції роз'яснено, що дані правовідносини мають розглядатись в адміністративному судочинстві позивачем 01.12.2017 подано аналогічний позов до Київського окружного адміністративного суду, але ухвалою від 14.12.2017 управлінню відмовлено у відкритті справи так, як дані правовідносини мають розглядатися в господарському судочинстві. Рішенням від 05.03.2018 Київського окружного адміністративного суду у задоволенні апеляційної скарги відмовлено мотивуючись тим, що дані правовідносини мають розглядатись в господарському судочинстві.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Слід зазначити і про те, що, апелянтом в клопотання зазначено, що 14.12.2017 адміністративним судом було відмовлено у відкритті справи так, як дані правовідносини мають розглядатись в господарському судочинстві. Однак, після отримання даної ухвали від 14.12.2017 апелянт звернувся до Київського окружного адміністративного суду для оскарження даної ухвали, а не до Київського апеляційного господарського суду з оскарженням ухвали від 20.11.2017, як йому було зазначено адміністративним судом.

Відповідно до чинного законодавства, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Отже, клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинне містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Проте, наведені позивачем у відповідній заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарженні не можуть бути визнані поважними.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 43 ГПК України щодо обов'язку сторін добросовісно користуватися процесуальними правами. Цей обов'язок сторони закріплено у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка не тільки надає особі право на справедливий суд, але і забороняє зловживання наданими їй правами.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

За змістом положень ГПК України, сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації встановленого законом права на судовий захист.

Однак, наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

У п. 41 Рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Причини, за яких строк на апеляційне оскарження може бути поновлений, встановлений статтею 256 ГПК України, відповідно до ч. 3 якої, такий строк може бути поновлений з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України з метою надання заявнику можливості виправити допущені недоліки, слід запропонувати апелянту сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі 2 400 грн та подати в строк, визначений цією ухвалою, відповідної заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому колегія суддів зауважує апелянту те, що відповідно до приписів п. 4 ст. 260 ГПК України, якщо доказів сплати судового збору та заяву про поновлення на оскарження процесуального строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", ст.ст. 174, 234-235, 242, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2017 у справі № 911/3401/17.

2. Апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2017 у справі № 911/3401/17 - залишити без руху.

3. Роз'яснити апелянту, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 400 грн шляхом подання відповідної заяви та подати до Київського апеляційного господарського суду відповідну заяву, в якій зазначити інші підстави, якими обґрунтовуються причини поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 20.11.2017.

4. Попередити апелянта, що якщо докази сплати судового збору та заява про поновлення процесуального строку не будуть подані особою в зазначений строк, суд апеляційної інстанції не приймає таку апеляційну скаргу до розгляду та повертає скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Шаптала

О.М. Гаврилюк