ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3852/17
Розглянувши матеріали справи за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Київ

до Споживчого товариства «Стимул», м. Вишневе

про стягнення заборгованості у сумі 60874,88 грн.

Суддя А.Ю.Кошик
За участю:
Представник позивача: Кравець О.Я.

Представник відповідача: Письменна І.О.

Обставини справи:
Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Київ до Споживчого товариства «Стимул», м.Вишневе про стягнення заборгованості у сумі 60874,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; підготовче засідання призначено на 06.02.2018 року.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечував.

В підготовчому засіданні 06.02.2018 року оголошувалась перерва до 13.02.2018 року. В підготовчому засіданні 13.02.2018 року оголошувалась перерва до 20.02.2018 року.

В судовому засіданні 20.02.2018 року відповідач клопотав про перехід до розгляду спору по суті.

Ухвалою від 20.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.03.2018 року.

В судовому засіданні 06.03.2018 року представник позиваа позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 06.03.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з викладених у позові обставин, між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (позивач, Замовник) та Споживчим товариством «Стимул» (відповідач, Учасник) укладено Договір № 26/ВЗЗ-2017 від 31.05.2017 (далі - Договір) про закупівлю товару код ДК 021:2015 - 15850000-1 - Макаронні вироби (далі - Товар).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Учасник зобов`язується у 2017 році поставити Замовникові товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно абзацу 2 пункту 1.2. Договору кількість Товару за Договором складає 240 000 кг.

Відповідно до пункту 5.1. Договору строк поставки Товару за цим Договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової або телефонної заявки Замовником.

Згідно з п.п. 6.3., 6.3.1. Договору Учасник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у п. 5.1. цього Договору, Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого Товару.

Позивач зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України до Договору складено заявку № 1207 від 06.06.2017 року (втратила чинність), заявку № 1248 від 08.06.2017 року та заявку № 1545 від 05.07.2017 року для задоволення потреб Національної гвардії України макаронними виробами у визначені строки.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем зобов`язання з поставки товару своєчасно та в повному обсязі не виконані, допущено прострочення поставок, що є підставою для нарахування неустойки.

Згідно з наведеним позивачем в позові розрахунком, відповідачем допущено прострочення поставок товару за наступними заявками:

- № 1248 від 08.06.2017 року (Заявка № 1) за якою передбачалась поставка всього 17000 кг товару в період з16.06.2017 року по 30.06.2017 року в залежності від партій та пунктів призначення в інші військові частини Національної гвардії України, розташовані в різних регіонах України. Однак, за твердженням позивача, відповідачем поставки здійснювались з простроченнями в період з 17.07.2017 року по 13.11.2017 року.

- № 1545 від 05.07.2017 (Заявка № 2) за якою передбачалась поставка всього 26000 кг товару в період з 14.07.2017 року по 19.07.2014 року в залежності від партій та пунктів призначення в інші військові частини Національної гвардії України, розташовані в різних регіонах України. Однак, за твердженням позивача, відповідачем поставки здійснювались з простроченнями в період з 13.11.2017 року по 22.11.2017 року.

У зв`язку з простроченням відповідачем строків поставки товару позивач просить стягнути з відповідача всього 22283,36 грн. пені та 17500,08 грн. штрафу.

Крім того, позивач зазначає, що за наведеними Заявками № 1 та № 2 передбачалась поставка товару в кількості 43 000 кг, однак відповідачем поставлено лише 29 802,218 кг, решта товару в кількості 13 197,782 кг не поставлено. У зв`язку з чим, за недопоставку товару позивач просить стягнути з відповідача також 12 852,84 грн. пені та 8 239,60 грн.

Позивач зазначає, що для врегулювання спору в досудовому порядку Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу Споживчого товариства «Стимул» було направлено лист № 2252 від 31.08.2017 року, лист № 2394 від 11.09.2017 року та лист № 2458 від 14.09.2017 року, які залишені без відповіді та задоволення.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, у відзиві зазначив, що з огляду на характер предмету Договору, виконання умов такого Договору вимагає оперативного задоволення потреб замовника у поставці продуктів харчування, у зв`язку з чим сторони не використовували письмову форму заявки в якості основної, а систематично домовлялися про поставку конкретної партії в телефонному режимі або при особистій зустрічі.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки товару за цим Договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової або телефонної заявки Замовником.

Відповідач зазначає, що наведені позивачем заявки від 08.06.2017 року № 1248 та від 05.07.2017 року № 1545 відповідач не отримував і не знав про їх існування.

При цьому, відповідач визнав існування заявки від 06.06.2017 року№ 1207, яка була скасована і в подальшому Сторони домовлялися про інші дати поставки, але без оформлення письмових заявок.

У відзиві відповідач зазначає, що виконав всі зобов`язання перед позивачем своєчасно в порядку задоволення оперативних потреб замовника.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено моменту порушення відповідачем строку поставки та факту прострочення виконання зобов`язання, що виключає наявність підстав для наведеної в позові відповідальності.

Позивач у відповіді на відзив відповідача зазначив, що заявки складались відповідно до планів-графіків централізованого постачання продуктів харчування від Головного управління Національної гвардії України щодо забезпечення військових частин Національної гвардії України макаронними виробами від СТ «Стимул».

Уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України завчасно повідомлено про дати поставки та передано представникам СТ «Стимул» заявки з зазначенням необхідної кількості товару, дати та місця поставки, що підтверджують відмітки про отримання на заявках.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Дослідивши обставини спору та надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено, що за умовами Договору передбачено постачання відповідачем на користь позивача протягом 2017 року товару в кількості 240000 кг. В той же час, згідно з п. 1.3. Договоур передбачено, що обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

При цьому, чітких строків та обсягів поставок умови Договру не містять, лише п. 5.1. Договору передбачено, стррок поставки протягом 10 календарних днів з момнету подання письмової або телефонної заявки Замовником.

Таким чином, наведені умови Договору, з врахуванням ст. 663 Цивільного кодексу України, дають підстави стверджувати, що обсягі і строки поставок оговорюються сторонами окремо шляхом виставлення Замовником відповідних заявок чи іншим чином доведення до відома постачальника (Учасника) умов щодо обсягів і строків поставки кожної партії товару (виставлення вимоги).

У зв`язку з викладеними відповідачем запереченнями, судом в ході розгляду спору з`ясовувались обставини щодо підтвердженості факту своєчасного доведення до відповідача змісту спірних заявок.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, відмітку про триманння представником відповідача містить лише заявка № 1207 від 06.06.2017 року, яка скасована. Решта заявок, на підставі яких подано позов, зокрема, № 1248 від 08.06.2017 року та № 1545 від 05.07.2017 року не містять жодних відміток про їх отримання відповідачем, доведення до відповідача в телефонному режимі (реквізитів телефонограми) чи доказів поштового надіслання на адресу відповідача.

З наданих представником позивача пояснень, судом встановлено, що у позивача відсутні докази надіслання на адресу відповідача спірних заявок, пояснень та доказів щодо дат виставлення відповідних заявок іншим чином, усно чи письмово і коли це відбулось, суду не надано.

Таким чином, оскільки позивачем недоведено пред`явлення відповідачу вимог щодо обсягів та строків поставки наведених в позові партій товару, з огляду на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відсутні підстави стверджувати про визначеність строків та про порушення відповідачем строків поставки товару.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що саме по собі складення заявки за Договором без її своєчасного виставлення постачальнику, не є належним і достатнім доказом погодження строків поставки за Договором.

Таким чином, за наслідками розгляду спору позивачем не доведено факту погодження з відповідачем (доведення до відома відповідача) наведених в заявках строків поставки товару, що виключає доведеність факту обізнаності відповідача зі строками поставки і їх порушення в розумінні п. 5.1. Догововру.

Також, позивачем не надано суду доказів надіслання на адресу відповідача (чи іншим чином виставлення) наведених в позові претензій (лист № 2252 від 31.08.2017 року, лист № 2394 від 11.09.2017 року та лист № 2458 від 14.09.2017 року), всі здійснені відповідачем поставки приймались позивачем без зауважень.

Наведені у відповіді на відзив листи ГУ НГУ № 27/27/1-4055 від 12.06.2017 року (з додатком планом-графіком) та ГУ НГУ № 27/27/1-5545 від 04.08.2017 року адресовані позивачу і доказів доведення до відома відповідача їх змісту суду не надно.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.2).

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 3). Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч.4).

Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч.2).

Таким чином, оскільки саме по собі складення заявки за Договором без її своєчасного виставлення постачальнику, не є належним і достатнім доказом погодження строків поставки за Договором, враховуючи, що кредитор не надав доказів своєчасного виставлення боржнику вимоги про поставку товару з зазначенням строків та обсягів, боржник не міг виконати свого обов`язку у строки, наведені в заявках №1 та № 2, що виключає наявність підстав стверджувати про прострочення та застосування відповідальності.

Крім того, п. 7.3. Договору передбачено відповідальність за порушення строків поставки, визначених у п. 5.1. Договору, тобто 10 денного строку з моменту надання заявки. Однак, оскільки, позивачем не доведено своєчасне иставлення відповідачу заявок, відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем п. 5.1. Договору та застосування передбачено п. 7.3. Договору відповідальності.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Кошик