РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2018Справа № 910/50/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

до товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл ТК»

про стягнення 275 076,02 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Жигальцев Т.І. - представник (довіреність № 10-01-21/8123 від

28.11.2017),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2018 року Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл ТК» (далі - відповідач) про стягнення 275 076,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем його зобов'язань з поставки замовленого позивачем товару за договором № 22/08/17 від 22.08.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 275 076,02 грн., з яких: 163 774,12 грн. - пеня, 111 302,08 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.01.2018 відкрито провадження у справі № 910/50/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2018 відкладено підготовче засідання на 13.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2018 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.03.2018.

У судовому засіданні 27.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

22.08.2017 між Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл ТК» (продавець) був укладений договір № 22/08/17 (далі - договір), згідно з умовами якого продавець зобов'язувався поставити покупцю товар згідно зі специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору, а також організувати та забезпечувати безперебійну заправку автотранспорту покупця в роздріб безпосередньо на власних АЗС та АЗС партнерів у Київській області, м. Києві та по Україні, відповідно до ціни, зазначеної у договорі, а покупець зобов'язувався прийняти і оплатити такий товар.

У п. 1.2 договору визначене найменування товару - ДК 021:2015-09130000-9 нафта і дистиляти (бензин А-95 та дизельне паливо у талонах).

Відповідно до п. 3.1 договору його ціна становить 1 590 040,00 грн., у тому числі ПДВ - 265 006,67 грн.

Розрахунки проводяться шляхом сплати покупцем грошових коштів в розмірі вартості фактично поставленого товару, вказаного в акті прийму-передачі та видатковій накладній на підставі наданого продавцем рахунку протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі та видаткової накладної (п. 4.1 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що продавець зобов'язується поставити товар партіями за замовленням покупця протягом 3 робочих днів з моменту отримання такого замовлення від покупця згідно з актом прийому-передачі та видатковою накладною на товар в кількості, зазначеній у замовленні.

Згідно зі специфікацією від 22.08.2017 до договору відповідач зобов'язувався поставити позивачу бензин А-95 в кількості 65200 л та дизельного палива в кількості 7200 л загальною вартістю 1 590 040,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з замовленням № 10-02-29/5287 від 30.08.2017 на поставку бензину А-95 в кількості 65200 л (1630 талонів номіналом 20 л, 3260 талонів номіналом 10 л) та дизельного палива в кількості 7200 л (180 талонів номіналом 20 л, 360 талонів номіналом 10 л), яке було отримане відповідачем 31.08.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 290.

Проте, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, замовлений позивачем товар останньому не поставив.

Таким чином, судом встановлено, що вартість непоставленого відповідачем товару становить 1 590 040,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Відповідач доказів, які б підтверджували виконання ним обов'язку з поставки товару перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що замовлення на товар № 10-02-29/5287 від 30.08.2017 було отримане відповідачем 31.08.2017. Таким чином, зважаючи на положення п. 5.1 договору останнім днем строку виконання відповідачем його обов'язку поставити товар було 05.09.2017 (31.08.2017 + 3 робочих дні), а порушення виконання вказаного зобов'язання почалось з 06.09.2017.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач замовлений позивачем товар не поставив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі затримки передачі товару, поставки товару не в повному обсязі, за пред'явленим покупцем талоном, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Здійснивши власний розрахунок пені за визначений позивачем період з 06.09.2017 по 27.12.2017, суд встановив, що її розмір становить 178 084,48 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Таким чином, позовна вимога про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем - 163 774,12 грн.

Також здійснивши власний розрахунок штрафу, суд встановив, що його розмір становить 111 302,80 грн., тобто є більшим ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, позовна вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем - 111 302,08 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у розмірі 4 126,14 грн.

Суд роз'яснює позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 3 076,74 грн. може бути повернутий з Державного бюджету України позивачу за його клопотанням ухвалою суду на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл ТК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ідентифікаційний код 40955753) на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (08133, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Балукова, буд. 22, ідентифікаційний код 40323081) пеню в розмірі 163 774,12 грн. (сто шістдесят три тисячі сімсот сімдесят чотири грн. 12 коп.), штраф у розмірі 111 302,08 грн. (сто одинадцять тисяч триста дві грн. 08 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 126,14 грн. (чотири тисячі сто двадцять шість грн. 14 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова