РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/906/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи за позовом державного підприємства "Буське лісове господарство"

до 1. Закарпатської митниці ДФС

2. Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Львівська залізниця" Філія "Центр транспортної логістики"

про стягнення 238 639, 80 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: Гейвич М.М.

відповідача1: не з'явивлись

відповідача2: не з'явивлись

третьої особи: Лапій А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство "Буське лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України 218 639, 80 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС та 20 000, 00 грн. - судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача1 по затриманню вантажу на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання позивачу збитків в розмірі 218 639, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/906/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27.02.18. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Львівська залізниця" Філія "Центр транспортної логістики".

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2018 від представника відповідача1 надійшло клопотання про заміну первісного відповідача - Державну казначейську службу України на належного - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області та надіслання справи за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Крім того, 12.02.2018 відповідач1 подав клопотання про розгляд справи № 910/906/18 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 клопотання Закарпатської митниці державної фіскальної служби України задоволено. Доручено Господарському суду Закарпатської області забезпечити проведення відеоконференції 27.02.2018 о 09:30 год. за участю Закарпатської митниці державної фіскальної служби України, однак у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача-1 відеоконференція не відбулась.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2018 відповідач-1 подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував.

Третя особа через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.02.2018 подала письмові пояснення на позовну заяву.

Позивач, через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.02.2018 подав письмову відповідь на відзив.

Відповідач-2 в підготовче судове засідання 27.02.2018 представника не направив, про причини неявки повноважного представника суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 27.02.2018 розглянуто клопотання відповідача-1 про заміну первісного відповідача - Державну казначейську службу України належним - Головним управлінням Державної казначейської служби України в Закарпатській області та надіслання справи за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 відмовлено Закарпатській митниці ДФС у задоволенні клопотання про заміну первісного відповідача - Державної казначейської служби України належним - Головним управлінням Державної казначейської служби України в Закарпатській області. Закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/906/18 до судового розгляду по суті на 20.03.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.03.2018 представник відповідача1 подав доповнення до відзиву.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 19.03.2018 від представника відповідача1 надійшло клопотання про розгляд справи № 910/906/18 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у задоволенні клопотання Закарпатської митниці державної фіскальної служби України про участь відповідача-1 (представника) у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/906/18, проведення якої доручити Господарському суду Закарпатської області - відмовлено.

Представники відповідачів у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 20.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством "Буське лісове господарство" (позивач) та фірмою «Multikemia Kereskedelmi Kft.» 24.02.2016 укладено контракт № 24022016, відповідно до якого позивач зобов'язався продати, а фірма «Multikemia Kereskedelmi Kft.» купити паливну деревину породи: береза, сосна, осина, вільха, граб, дуб кількістю 2500 куб.метрів загальною вартістю 62 500 євро.

Матеріали справи свідчать про те, що 12 травня 2016 року позивачем відповідно до залізничної накладної № 544189 направлено паливну деревину контрагенту за договором № 24022016 від 24.02.2016 загальною вагою 38, 88 куб.метрів, завантажену у залізничний вагон: № 96290119, які замитнені згідно ВМД № 209050000/2016/001472 станція перетину кордону Батьово-Єперешки, станція призначення: Тужер.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення паливної деревини здійснювалося на підставі укладеного позивачем, державним підприємством «Український транспортно-логістичний центр», (співвиконавці: державне підприємство «Дарницький вагоноремонтний завод», державне підприємство «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів») договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах № 2358/1285-2012 від 29.12.2012 та додатку до нього, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, вагон № 96290119 не пройшов митного огляду та був затриманий Закарпатською митницею ДФС на станції Батьово.

Позивач стверджує, що дії відповідача-1 по затриманню вантажу у вагоні на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання позивачу збитків, що полягають в оплаті публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" додаткових зборів в сумі 218 639, 80 грн.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

За таких обставин, саме на позивача покладається обов'язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку статті 1173 Цивільного кодексу України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Матеріали справи свідчать про те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16, яка залишена без змін ухвалою від 16.02.2017 Львівського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 11.04.2017 Вищого адміністративного суду України, позовні вимоги державного підприємства "Самбірське лісове господарство", державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", державного підприємства "Турківське лісове господарство", державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", державного підприємства "Сколівське лісове господарство", державного підприємства "Золочівське лісове господарство" задоволено, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів: державного підприємства "Самбірське лісове господарство" № 91503847, № 91503243, № 91503730; Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" № 96399787, № 96395264, № 96392964, №96398672; Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" №67610808; Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" №65235830, №32261802, № 96399548, № 96391321, № 32261406, № 32261372, №96396643; Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" №91503227, № 91503839, № 91502765; державного підприємства "Буське лісове господарство" №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; Державного підприємства "Турківське лісове господарство" № 96397542; державного підприємства "Cколівське лісове господарство" № 63359328; зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів державного підприємства "Самбірське лісове господарство" № 91503847, № 91503243, №91503730; державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" № 67610808; державного підприємства "Бродівське лісове господарство" № 65235830, № 32261802, №96399548, № 96391321, № 32261406, № 32261372, № 96396643; державного підприємства "Бібрське лісове господарство" № 91503227, № 91503839, № 91502765; державного підприємства "Буське лісове господарство" №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; Державного підприємства "Турківське лісове господарство" № 96397542; державного підприємства "Cколівське лісове господарство" № 63359328.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Отже, судове рішення по адміністративній справі № 813/2237/16, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення, а встановлені ним обставини повторного доказування не потребують.

В постанові Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/2237/16 від 02.11.2016, встановлено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі, державного підприємства "Буське лісове господарство" через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 Митного кодексу України.

У зазначеній адміністративній справі також було встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях, які знаходяться в матеріалах справи.

Тобто, з наведеного полягає, що у межах провадження по справі № 813/2237/16 судом адміністративної юрисдикції встановлено обставини неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС, які у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України повторному доведенню не потребують, що спростовує твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві щодо відсутності преюдиційного рішення, яким були б встановлені обставини, що вказують на протиправність бездіяльності митниці стосовно спірного вантажу протягом часу, за який позивачем нараховано платежі.

Як вбачається з наданих суду документів, з огляду на затримання вагону № 96290119, третьою особою, яка у відповідності до договору № 2358/1285-2012 від 29.12.2012 є виконавцем послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах, нараховано вартість додаткових послуг в сумі 218 639, 80 грн.

У зв'язку з чим, позивач на підставі платіжного доручення № 3389 від 16.08.2017 оплатив залізниці додаткові збори, пов'язані з перевезенням вантажів в сумі 218 639, 80 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, враховуючи наведене в сукупності, позивачем належним доказовим обґрунтуванням доведено розмір збитків, понесених внаслідок затримки відповідачем-1 вагонів, що спростовує твердження відповідача1, викладені у письмовому відзиві щодо недоведеності позивачем наявності та розміру шкоди, яка виникла внаслідок його дій.

Крім того, у даному випадку матеріалами справи також підтверджується наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками, оскільки фактично додаткові витрати було понесено саме внаслідок затримки вагонів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Згідно пункту 2 частини першої статті 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідачем1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків, зазначених у письмовому відзиві.

Щодо заперечення відповідача-1, викладених в письмовому відзиві з посиланням на приписи Митного кодексу України, слід відмітити, що наведені заперечення були предметом розгляду у межах адміністративної справи №813/2237/16 та нівелюють преюдиціальності фактів, встановлених судом адміністративної юрисдикції.

Крім того, суд звертає увагу про те, що наданий відповідачем-1 в доповнення до відзиву лист прокуратури № 17/1/2-242 вих.18 від 26.02.2018 не є підставою для відмови у відшкодуванні збитків, оскільки наявними в матеріалах справи доказами наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками підтверджено матеріалами справи.

Відповідачами не надано належних доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем та не надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

З вищенаведених статей вбачається, що до складу судових витрат у господарському судочинстві можуть включатись витрати на правничу допомогу адвоката. Відповідно до статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідач у письмовому відзиві в частині стягнення 20 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу зазначив про їх необґрунтованість, а також те, що позивачем не додано жодних документів, які б підтверджували факт надання правової допомоги, крім того, зазначена сума є завищеною. З приводу означеного твердження, суд зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 16/01/18 від 16.01.2018 вирішення питання написання позовної заяви та стягнення матеріальної шкоди з відповідачів було доручено позивачем Адвокатському об'єднанню «Парпан і партнери». Відповідно до розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу включено: опрацювання матеріалів, підготовка та написання позовної заяви, здійснення представництва інтересів у господарському суді, витрати на відрядження.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 19.01.2018 за надання правничої допомоги здійснено платіж у розмірі 20 000, 00 грн. У судових засіданнях інтереси позивача представляв адвокат Гейвич М.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 14.07.2017).

Таким чином, суд встановлює, що у даному випадку сума витрат на професійну правничу допомогу може бути віднесена до складу судових витрат у розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє вимогу про стягнення 20 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача1, судовий збір підлягає до стягнення з відповідача1 в дохід державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь державного підприємства "Буське лісове господарство" (80500, Львівська область, Буський район, м. Буськ, вул. Січових Стрільців, будинок 39; ідентифікаційний код 00992504) 218 639 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 80 коп. - шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893).

3. Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893) на користь державного підприємства "Буське лісове господарство" (80500, Львівська область, Буський район, м. Буськ, вул. Січових Стрільців, будинок 39; ідентифікаційний код 00992504) 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

4. Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893) в дохід державного бюджету України 3 279 (три тисячі двісті сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. судового збору.

Після набрання судовим рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.03.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк