КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/12787/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.03.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвали Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про зупинення провадження та призначення судової економічної експертизи

у справі №910/12787/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (відповідач 1),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Парктур" (відповідач 2),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" (відповідач 3),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Шелта" (відповідач 4),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аспект" (відповідач 5)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Національний банк України (третя особа 1),

Міністерство фінансів України (третя особа 2)

про визнання недійсними пунктів договорів

В судовому засіданні 21.03.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 призначено судову економічну експертизу у справі.

Іншою ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 зупинено провадження у справі №910/12787/17 на час проведення судової економічної експертизи.

Не погоджуючись з вищезазначеними ухвалами, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить оскаржувані ухвали скасувати на направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про зупинення провадження у справі №910/12787/17 обґрунтована порушенням судом норм процесуального права, оскільки, на думку відповідача 1, оскаржувана ухвала не містить обґрунтованих мотивів її винесення. Зокрема, апелянт зазначає, що судом зупинено провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, але не вказано для встановлення яких самих фактичних обставин, які б входили до предмету доказування у справі, є потреба у спеціальних знаннях, необґрунтовано неможливості самостійно встановити фактичні обставини справи за результатами оцінки наявних у справі доказів та не враховано суті заперечень відповідача проти позову.

У відзиві на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про зупинення провадження у справі позивач заперечує проти її задоволення та вказує, що доводи скаржника фактично зводяться до обґрунтування відсутності підстав для призначення експертизи, в той час, як ухвала про призначення судової експертизи не включена до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від судового рішення, а заперечення на такі ухвали включаються до апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до приписів ст. 106 ГПК України. Позивач зазначає, що при правомірності зупинення провадження у справі дослідженню підлягають підстави зупинення провадження, оскаржуваною ухвалою суд зупинив провадження у справі на час проведення судової економічної експертизи, відтак для повного та всебічного проведення експертного дослідження є необхідним надсилання матеріалів справи безпосередньо до експертної установи. Крім того, зупинення провадження у справі зумовлено необхідністю дотримання процесуальних строків з метою уникнення їх порушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 01.11.2017 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 у справі №910/12787/17 колегію суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.11.2017.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" також звернулось до Київського апеляційного господарського суду з іншою апеляційною скаргою б/н від 23.10.2017р. (вх. №09-08.1/90117/17 від 01.11.2017 Київського апеляційного господарського суду), в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про призначення судової економічної експертизи у даній справі скасувати та передати справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Вищезазначена апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права, що на думку відповідача 1 призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у даній справі.

Апелянт зазначає, що при винесенні ухвали про призначення судової економічної експертизи місцевий господарський суд не вказав мотивів призначення такої експертизи та не навів обґрунтувань залучення експерта зі спеціальними знаннями.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про призначення експертизи, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що оскарження зазначеної ухвали місцевого господарського суду не може бути предметом перегляду у суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ст. 106 ГПК України не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Також позивач зазначив, що зазначена ухвала господарського суду є обґрунтованою та з її змісту вбачається, що суд вказав мотиви її винесення та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та потребують спеціальних знань.

Згідно пп. 2.3.44, 2.3.46 п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу відповідача 1 у справі №910/12287/17 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 у справі №910/12787/17 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.11.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/12787/17 об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про призначення судової економічної експертизи з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про зупинення провадження у справі №910/12787/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладено на 11.12.2017, продовжено строк розгляду справи на 15 днів згідно ст. 69 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.12.2017, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційні скарги до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі №910/12787/17 розгляд справи відкладено на 31.01.2018.

31.01.2018 розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. на лікарняному.

Після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 05.02.2018 ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 у справі №910/12787/17 розгляд справи призначено на 21.02.2018.

21.02.2018 до Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за скаргою на ухвалу про призначення судової експертизи.

Після розгляду в судовому засіданні 21.02.2018 вказаного клопотання, представник позивача подав суду заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 апеляційне провадження у справі №910/12787/17 було зупинено, а справа передана для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматизовано розподілу справи між суддями від 22.02.2018 для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б. сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 колегію суддів у визначеному складі у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б. у справі № 910/12787/17 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 поновлено провадження у справі №910/12787/17 та призначено справу до розгляду на 21.03.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 у справі №910/12787/17 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 1 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" заходів для запобігання зловживання процесуальними правами шляхом винесення відповідної окремої ухвали.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.03.2018 підтримав вимоги апеляційних скарг з підстав, викладених у них, просив їх задовольнити, оскаржувані ухвали скасувати, та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.03.2018 заперечував проти доводів відповідача 1, викладених в апеляційних скаргах з підстав, викладених у відзивах на апеляційні скарги, просив їх відхилити, а оскаржувані ухвали залишити без змін.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.03.2018 заперечував проти доводів відповідача 1, викладених в апеляційних скаргах, просив їх відхилити, а оскаржувані ухвали залишити без змін.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.03.2018 підтримав вимоги апеляційних скарг з підстав, викладених у них та письмових поясненнях, просив їх задовольнити, оскаржувані ухвали скасувати на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідачів 3-5 та третьої особи 2 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази(т. 4, а.с. 174-183).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка зазначених представників обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів 3-5 та третьої особи 2 за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржених ухвал норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскаржувані ухвали про зупинення провадження у справі та призначення судової економічної експертизи підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Парктур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", Товариства з обмеженою відповідальністю "Шелта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аспект" про визнання недійсними пунктів кредитних договорів.

17.10.2017 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Чи передбачають положення Кредитних договорів № 2063/14 від 02.10.2006, №4П10273И від 14.12.2010, № 6 від 01.07.2005, № 4С10213И від 02.08.2010, №4Ш09063И від 02.02.2009, № 4Ш10065И від 01.02.2010, № 4Ш11079И від 24.02.2011, № 4Ш13082И від 27.02.2013, № 4А13451И від 22.07.2013, № 4А14174И від 18.02.2014 та № 4А15046И від 17.02.2015 з усіма додатковими угодами до них окрім фіксованої процентної ставки на основну суму кредиту встановлення іншої (додаткової) плати за користування кредитом?

- Який тип процентної ставки (фіксована чи змінювана) визначено Кредитними договорами № 2063/14 від 02.10.2006, № 4П10273И від 14.12.2010, № 4С10213И від 02.08.2010 ?

- Чи є зміна (падіння) офіційного курсу гривні до долара США показником, який найсуттєвішим чином вплинув на визначення сум відсотків "R" за формулами, що містяться у п. 4.1. Кредитного договору № 2063/14 від 02.10.2006, п. А.6. Кредитного договору №4П10273И від 14.12.2010, п. А.6. Кредитного договору № 4С10213И від 02.08.2010?

- Чи підтверджується наведений у позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" розрахунок відповідності розміру процентної ставки (у процентах річних від основної суми кредиту) сумам відсотків "R", нарахованим Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" за Кредитними договорами №2063/14 від 02.10.2006, № 4П10273И від 14.12.2010, № 4С10213И від 02.08.2010.

- За яку послугу, надану Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" нараховано винагороду за користування кредитом за формулами, що містяться у п. А. 10. Кредитного договору № 6 від 01.07.2005, п. А. 10. Кредитного договору №4Ш09063И від 02.02.2009, п. А.10. Кредитного договору № 4Ш10065И від 01.02.2010, п. А.10. Кредитного договору № 4Ш11079И від 24.02.2011, п. А.10. Кредитного договору №4Ш13082И від 27.02.2013, п. А.10. Кредитного договору № 4А13451И від 22.07.2013, п. А.10. Кредитного договору № 4А14174И від 18.02.2014 та п. А.10. Кредитного договору № 4А15046И від 17.02.2015?

- Чи є зміна (падіння) офіційного курсу гривні до долара США показником, який найсуттєвішим чином вплинув на визначення сум винагороди за користування кредитом за формулами, що містяться у п. А.10. Кредитного договору № 6 від 01.07.2005, п. А.10. Кредитного договору №4І1109063И від 02.02.2009, п. А.10. Кредитного договору № 4Ш10065И від 01.02.2010, п. А.10. Кредитного договору № 4Ш11079И від 24.02.2011, п. А.10. Кредитного договору № 4Ш13082И від 27.02.2013, п. А.10. Кредитного договору № 4А13451И від 22.07.2013, п. А.10. Кредитного договору №4А14174И від 18.02.2014 та п. А.10. Кредитного договору № 4А15046И від 17.02.2015?

Ухвала вмотивована тим, що для правильного вирішення спору в даній справі необхідно встановити чи передбачають положення кредитних договорів, пункти яких позивач просить суд визнати недійсними, окрім фіксованої процентної ставки на основну суму кредиту встановлення іншої (додаткової) плати за користування кредитом, тип процентної ставки (фіксована чи змінювана) визначено кредитними договорами, чи є зміна (падіння) офіційного курсу гривні до долара США показником, який найсуттєвішим чином вплинув на визначення сум відсотків за кредитними договорами, відповідність розміру процентної ставки сумам відсотків, нарахованих за кредитними договорами, за яку послугу, надану банком, нараховано винагороду за користування кредитом за формулами, що містяться у кредитних договорах, чи є зміна (падіння) офіційного курсу гривні до долара США показником, який найсуттєвішим чином вплинув на визначення сум винагороди за користування кредитом за формулами, що містяться у кредитних договорах, що, на думку суду, потребує спеціальних знань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/12787/17 зупинено провадження на підставі ст. 79 ГПК України в редакції до 15.12.2017, на час проведення судової економічної експертизи з метою дотримання процесуальних строків, встановлених ст. 69 ГПК України, в редакції до 15.12.2017.

21.02.2018 до Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача 1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про призначення судової економічної експертизи.

Клопотання обґрунтоване тим, що зазначена ухвала не може бути предметом перегляду в апеляційному суді зважаючи на положення ч. 1 ст. 106 ГПК України в редакції на момент винесення оскаржуваної ухвали.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 264 ГПК України в редакції з 15.12.2017 суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Вказана норма містить перелік підстав для закриття апеляційного провадження до якого не включені підстави, які вказані позивачем у вищезазначеному клопотанні.

Крім того, на момент розгляду судом апеляційної інстанції апеляційних скарг відповідача-1, відповідно до ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про призначення експертизи.

У статті 106 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) наведено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду

Положення ст. 106 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) не містять заборони стосовно апеляційного оскарження ухвал суду про призначення експертизи.

Стаття 41 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 внесених змін), якою врегульовано питання призначення і проведення судової експертизи, не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Відсутність у Господарському процесуальному кодексі України в редакції до 15.12.2017 прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної чи касаційної скарги, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства, за відсутності прямої заборони в Законі на їх оскарження. Ця відмова розглядається як порушення конституційного права на судовий захист, яке за ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача 1, з підстав викладених у ньому, задоволенню не підлягає.

Відповідно ч. 1 ст. 41 ГПК України (в редакції, що діяла на момент призначення судової експертизи у даній справі) та ст. 99 ГПК України (в чинній редакції), судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених ч. 2 ст. 86 ГПК України в редакції до 15.12.2017, зазначаються, зокрема: обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи, у тому числі додаткової, повторної, комісійної, комплексної експертизи; організація або особа, якій доручається проведення судової експертизи; перелік питань, що потребують роз'яснення; мотиви, за якими відхилено пропозиції учасників судового процесу стосовно проведення судової експертизи; об'єкти експертного дослідження (предмети, матеріали, документи тощо), які надаються судовому експерту, а якщо йдеться про об'єкти, які не може бути доставлено до суду чи судовому експерту (наприклад, нерухоме майно), - їх місцезнаходження; обов'язок експертної організації (експерта) надіслати копії експертного висновку сторонам згідно з ч. 1 ст. 42 ГПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

У пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Згідно з п. 12 цієї ж постанови недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 99 ГПК України, в редакції з 15.12.2017, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

-для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Клопотання про призначення судової експертизи було подано представником позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест", в якому останній просить поставити на вирішення судового експерта питання щодо умов кредитних договорів, визнання недійсними пунктів яких є предметом розгляду у даній справі.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивач зазначає наявність в умовах кредитних договорів формули визначення винагороди за користування кредитом.

Зазначені формули визначення винагороди за користування кредитом містяться у п. А. 10. Кредитного договору № 4Ш09063И від 02.02.2009, п. А. 10. Кредитного договору № 4Ш10065И від 01.02.2010, п. А. 10. Кредитного договору № 4Ш11079И від 24.02.2011, п. А. 10. Кредитного договору № 4Ш13082И від 27.02.2013, що були укладені відповідачем-1 та відповідачем-4, п. А.10. Кредитного договору № 4А13451И від 22.07.2013, п. А.10. Кредитного договору № 4А14174И від 18.02.2014 та в п. А.10. Кредитного договору № 4А15046И від 17.02.2015, що були укладені Відповідачем-1 та відповідачам -5, в п. А.10 Кредитного договору № 6 від 01.07.2005, що був укладений відповідачем 1 та відповідача 3.

На підставі наведених формул відповідач-1 нарахував позичальникам суми відсотків «К» і винагороди за користування кредитом, які за позицією позивача в кілька разів перевищують суму основного боргу за кредитами разом з процентами у вигляді річних від основного боргу. Так, із загальної суми вимог відповідача-1 за Кредитними договорами в розмірі 10 386 014 398,79 грн., сума основного боргу за кредитами разом з процентами у вигляді річних від основного боргу складає 2 917 562 919,81 грн., а сума відсотків «Я» і винагороди за користування кредитом складає 7 468 451 478,98 грн.

На думку позивача, від правильного розуміння суті наведених формул, принципів математичного розрахунку відсотків «Я»/ винагороди за користування кредитом, а також порівняння фактично нарахованих відтповідачем-1 сум відсотків «Я»/ винагороди за користування кредитом із середньозваженими процентними ставками, що діяли у банківській системі України, безпосередньо залежить оцінка відповідності оспорюваних умов Кредитних договорів положенням статей 509, 627, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що дані питання мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті, потребують роз'яснення з застосуванням спеціальних знань в галузі економіки та банківської справи.

Колегія суддів зазначає, що предметом доказування у даній справі є вимоги про визнання недійсними пунктів кредитних договорів, стороною яких позивач не є, а є стороною договорів іпотеки, укладених на забезпечення їх виконання.

Розуміння наведених у положеннях кредитних договорів формул визначення винагороди за користування кредитом та їх сутність не потребують спеціальних знань, оскільки в даній справі не заявлено вимог про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки і не є спірним розмір боргу, що підлягає сплаті відповідачами 2-5, які є позичальниками.

Відповідачами 2-5 не заявлялись вимоги про визнання укладених ними договорів недійсними в певних частинах.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, при прийнятті ухвали про призначення судової експертизи у даній справі, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував неможливість самостійного встановлення судом фактичних обставин при розгляді даної справи щодо питань, які поставлені на вирішення судового експерта, крім того судом не надано обґрунтування необхідності вирішення поставлених на експертизу питань, враховуючи предмет спору, а саме визнання недійсними пунктів договорів особою, яка не є стороною цих договорів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про призначення експертизи у справі та поставленні на вирішення експерта питань, які викладені в оскаржуваній ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про призначення судової економічної експертизи є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо поданої представником відповідача 1 апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі №910/12787/17 про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України в редакції, що діяла на момент винесення ухвали про зупинення провадження, передбачено право господарського суду зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи. Однак, таке право господарського суду виникає лише у разі дійсної необхідності спеціальних знань, якими не володіє суд для встановлення фактів, що входять до предмету доказування.

Зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, отже, ухвала про призначення судової експертизи та ухвала про зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акти - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження по справі.

При оцінці правомірності зупинення провадження у справі дослідженню підлягає і факт обґрунтованості підстав зупинення.

Однак про винесенні ухвали про призначення судової експертизи, що зумовило зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не зазначив, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість встановити фактичні дані, а відтак вирішити спір по суті.

Призначаючи у справі судову експертизу, господарський суд не навів дійсної необхідності її призначення, не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для вирішення поставлених питань, не обґрунтував неможливості розгляду позовних вимог по суті за результатами оцінки наявних у справі доказів без призначення судової експертизи. Отже необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях судів та інших органах з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (§ 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Севярін та інші проти України»).

У § 23 та § 25 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень.

Крім того, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до передчасного зупинення провадження у справі в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України (в редакції, що діяла на момент призначення судової експертизи у даній справі).

Відповідно до ст. 229 ГПК України, в редакції з 15.12.2017 провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема призначення судом експертизи - на час проведення експертизи. Стаття 230 ГПК України встановлює підстави його поновлення.

Враховуючи те, що під час розгляду апеляційної скарги відповідача 1 на ухвалу про призначення експертизи, колегія суддів дійшла висновку про скасування зазначеної ухвали Господарського суду м. Києва від 17.10.2017, фактично усуваються обставини, які стали підставою для зупинення провадження, а тому матеріали справи № 910/12787/17 необхідно направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Як вже зазначалось, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, ураховуючи характер поставлених перед експертом питань, а також те, що обґрунтовані доводи відповідача 1 зводяться до недоцільності та безпідставності призначення судової експертизи, що зумовило зупинення провадження у справі, зважаючи на те, що завданням суду, який здійснює правосуддя на засадах верховенства права, є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі у зв'язку з безпідставним призначенням судової експертизи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги відповідача 1 з підстав, викладених у них, підлягають задоволенню, а ухвали Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про призначення судової економічної експертизи та про зупинення провадження у справі №910/12787/17 підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст. 280, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвали Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про зупинення провадження та призначення судової економічної експертизи у справі №910/12787/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про призначення судової економічної експертизи скасувати.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/12787/17 про зупинення провадження у справі №910/12787/17 скасувати.

4. Направити справу №910/12787/17 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови підписано 30.03.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко