ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018м. ДніпроСправа № 904/655/18

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка», с. Любимівка

про розірвання договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р.

за участю представників:

від позивача: Савченко О.А. довіреність №б/н від 28.02.2018р.;

від відповідача: Широких Є.С. довіреність №б/н від 13.11.2018р.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради м. Дніпро звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» с. Любимівка з позовом про розірвання договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на завдання шкоди внаслідок відмови відповідача змінити розмір частки в договорі про спільну діяльність та порушення строків розрахунків, положення статті 651 Цивільного кодексу України; розрахунок недоотриманої суми доходу №079/2 від 13.02.2018р., лист Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області №27-4-0.21-164/104-18 від 31.01.2018р., лист №073 від 09.01.2018р., лист №24/1 від 12.01.2018р., лист №074 від 18.01.2018р., лист №66/1 від 01.02.2018р., рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017р. у справі №904/7316/17.

Позивач зазначає, що між сторонами укладений договір про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р., згідно якого сторони домовились про організацію спільного використання земельної ділянки Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради для отримання сільськогосподарської продукції за рахунок залучених ТОВ «Любимівка» коштів, матеріалів, ресурсів.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 вказаного договору внеском відповідача є залучені ресурси у період дії договору на цілі спільної діяльності, а також робота сільгосптехніки, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив тощо. Внеском позивача є земельна ділянка площею 416,7га згідно Державного акту на право користування землею від 04.12.1957р.

Частка Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради становить 3% від грошової оцінки, яка розраховується на підставі даних, отриманих в Управлінні Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області. Частка ТОВ «Любимівка» визначається згідно складеного акту витрат ресурсів, що затверджується сторонами договору.

Згідно підпункту 5.1.1 договору прибуток, що отримується сторонами від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часток, визначених в пунктах 4.1 та 4.2 договору.

Позивач зазначає про незгоду з розміром його частки за договором та звернення до відповідача з листом №073 від 09.01.2018р. з пропозицією збільшити її розмір з 3% до 8% та укласти відповідну додаткову угоду до договору. В листі-відповіді ТОВ «Любимівка» №24/1 від 12.01.2018р. повідомлено позивача про відсутність підстав для укладення додаткової угоди про зміну частки.

На підставі цього, позивач звернувся до відповідача з листом №074 від 18.01.2018р. та пропонував укласти додаткову угоду про розірвання договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. В листі-відповіді ТОВ «Любимівка» №66/1 від 01.02.2018р. вказано про відмову від розірвання договору.

Також позивач посилається на порушення відповідачем строків виконання договірних зобов'язань, передбачених пунктом 5.4 договору.

Позивач стверджує, що відмова відповідача збільшити розмір частки позивача завдає шкоди підприємству у вигляді недоотриманих коштів в розмірі 483316грн.24коп., вирахуваної згідно листа Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області №27-4-0.21-164/104-18 від 31.01.2018р.

Наведене обумовило звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2018р. відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У відзиві №104/5 від 02.03.2018р. (а.с. 38), наданому до суду 06.03.2018р., відповідач вказав про незгоду з позовними вимогами в повному обсязі.

Пунктами 7.1 та 7.2 договору передбачено, що дострокове припинення договору або внесення до нього змін можливе лише за взаємною згодою сторін та здійснюється шляхом складання окремої письмової додаткової угоди. Дія договору може бути достроково припинена за заявою однієї із сторін лише в разі невиконання другою стороною своїх зобов'язань.

Відповідач наполягав на виконанні своїх зобов'язань належним чином. Пунктами 7.1, 7.2, 9.3 договору не передбачено право односторонньої відмови від договору.

На підставі положень Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні від 06.03.2018р. проголошувалась перерва до 13.03.2018р.

Для підтвердження належного виконання зобов'язань за договором про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. відповідач надав в судове засідання платіжні доручення №640 від 20.12.2016р. та №2092 від 28.12.2017р.

Позивач надав копії акту на право користування землею від 04.12.1957р., рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017р. у справі №904/7316/17, рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області».

Представниками сторін також були надані копії додаткових угод до договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018р. завершене підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.03.2018р.

В судовому засіданні від 27.03.2018р. представники сторін підтримали раніше висловлену правову позицію.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Любимівка» (далі - сторона 1) та Комунальним підприємством «Підсобне сільське господарство» (далі - сторона 2) був підписаний договір про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. (далі - договір) (а.с. 25-26), згідно якого сторони домовились про організацію спільного використання земельної ділянки, що належить стороні 2 для отримання сільськогосподарської продукції за рахунок залучених стороною 1 коштів, матеріалів, ресурсів.

В подальшому, сторони підписали декілька додаткових угод до договору, якими змінювали зміст пунктів 4.1, 4.2, 5.3, 5.4 договору (а.с. 68, 69, 74).

З огляду на зміст договору, відносини між сторонами регулюються положеннями глави 77 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 1130 та 1131 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Статтею 1133 Цивільного кодексу України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Відповідно до статті 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Відповідно до пунктів 2 та 3 цього договору сторона 1 зобов'язана власними силами та за власний рахунок провести необхідний комплекс заходів із забезпечення повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції, обумовленої договором (підготовка ґрунту для посіву, посів з внесенням мінеральних добрив, культивація, внесення засобів захисту рослин, збір врожаю). В свою чергу, сторона 2 зобов'язана надати земельну ділянку визначених межах для подальшого спільного використання та не перешкоджати стороні 1 у її використанні згідно до мети договору.

Згідно пунктів 4.1 та 4.2 договору (в редакції додаткових угод №1 від 01.03.2017р. та №3 від 24.03.2017р.) внеском сторони 2 є нерухоме майно: земельна ділянка згідно державного акту на право користування землею, зареєстрованого 04.12.1957р. за №3, площею 406га; внеском сторони 1 є залучені ресурси у період дії договору для мети спільної діяльності, а також робота сільгосптехніки, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив.

Частка сторони 2 становить 3% від грошової оцінки земельної ділянки, яка розраховується на підставі даних, отриманих в управлінні Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області.

Як вбачається зі змісту акту на право користування землею, зареєстрованого 04.12.1957р. за №3, цей документ виданий Ігренській психлікарні Дніпропетровської області Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної, міської Ради депутатів трудящих. В постійне користування відведено 585,7гектарів землі згідно з планом і описом меж.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/7316/17 за позовом Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради» м. Дніпро до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» м. Дніпро про визнання за позивачем права постійного користування на земельну ділянку площею 497га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1; визнання дійсним договору №24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки між Комунальним підприємством «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любимівка».

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017р. у справі №904/7316/17 позовні вимоги задоволені частково, визнано за позивачем право постійного користування на земельну ділянку площею 497га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1. В задоволені решти вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили та на момент вирішення спору не скасовано.

Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що Ігренська психоневрологічна лікарня за Актом на право користування землею отримала в постійне користування земельну ділянку площею 585,7га.

У жовтні 1953 року, на земельній ділянці к кількості 527га, що знаходиться в сільці ім. К.Маркса, Дніпропетровської області, шляхом виділення з Ігренської психоневрологічної лікарні, було створено Підсобне сільське господарство Ігренської психоневрологічної лікарні.

Підсобне сільське господарство діє на повному господарському розрахунку, має самостійний баланс, володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, складає договори, видає зобов'язання і користується з дня реєстрації всіма іншими правами юридичної особи, відповідає за своїми зобов'язаннями за все майно, що знаходиться в його розпорядженні, на яке може бути, за діючими законами, звернено стягнення. Земельна ділянка в розмірі 497га була фактично передана в користування Підсобному господарству і Підсобне господарство було підзвітним та підконтрольним Ігренській психоневрологічній лікарні.

Станом на день розгляду справи, правонаступником Ігренської психоневрологічної лікарні є Комунальний заклад «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради»; правонаступником Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні - є Комунальне підприємство «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради.

Таким чином Комунальному підприємству «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради», як юридичній особі, що утворилась шляхом виділення з іншої юридичної особи - Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарні» Дніпропетровської обласної ради, належить право постійного користування на земельну ділянку площею 497га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева 1.

Пунктом 5.4 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 01.12.2017р.) фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок відповідної частки прибутку стороні 2 у строк до 30грудня кожного поточного календарного року.

Пунктами 7.1 та 7.2 договору передбачено, що дострокове припинення договору або внесення до нього змін можливе лише за взаємною згодою сторін та здійснюється шляхом складання окремої письмової додаткової угоди. Дія договору може бути достроково припинена за заявою однієї із сторін лише в разі невиконання другою стороною своїх зобов'язань.

Згідно пункту 9.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 49років.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №640 від 20.12.2016р. та №2092 від 28.12.2017р., згідно з якими відповідач перераховував належну позивачу частку за договором. Відповідно до пояснень позивача, частка перераховувалась в належному розмірі, але з порушенням строків.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом №073 від 09.01.2018р. (а.с. 29) з пропозицією збільшити розмір частки сторони 2 з 3% до 8% та укласти відповідну додаткову угоду до договору. В листі-відповіді ТОВ «Любимівка» №24/1 від 12.01.2018р. (а.с. 30) повідомлено позивача про відсутність підстав для укладення додаткової угоди про зміну частки.

На підставі цього, позивач звернувся до відповідача з листом №074 від 18.01.2018р. (а.с. 31) та пропонував укласти додаткову угоду про розірвання договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. В листі-відповіді ТОВ «Любимівка» №66/1 від 01.02.2018р. (а.с. 32) вказано про відмову від розірвання договору.

Позивач стверджує, що відмова відповідача збільшити розмір частки позивача завдає шкоди підприємству у вигляді недоотриманих коштів в розмірі 483316грн.24коп., вирахуваної згідно листа Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області №27-4-0.21-164/104-18 від 31.01.2018р. (а.с. 28).

Наведене обумовило звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Підстави для зміни або розірвання договору унормовані статтею 651 Цивільного кодексу України, за приписами якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Така правова позиція викладена у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі №6-75цс13.

Визначити очікування особи, на які вона розраховувала при укладанні договору і які вона визначила об'єктивно погоджуючи його умови, необхідно через оцінку змісту договору.

Підставою для звернення позивач з позовом стала незгода відповідача змінювати розмір частки позивача за договором та порушення строків розрахунків.

З огляду на зміст пункту 5.4 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 01.12.2017р.), наявні копії платіжних доручень в матеріалах справи та пояснення позивача щодо сплати частки в розмірі, передбаченому договором, не підтверджується порушення відповідачем строків виконання договірних зобов'язань.

Слід також зазначити, що позивач та відповідач самостійно визначили в договорі розмір часток кожної сторони. Порядок внесення змін до договору, його розірвання та наявність згоди обох сторін на таку дію також узгоджені сторонами та викладені в пунктах 7.1, 7.2, 9.3 договору. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відмова відповідача вносити зміни до договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. є істотним порушенням договору.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме - покладаються на позивача.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» с. Любимівка про розірвання договору про спільну обробку земельної ділянки №24/27/04 від 27.04.2016р. - відмовити.

В судовому засіданні 27.03.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст підписаний 02.04.2018р.

Суддя Новікова Р.Г.