ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 справа № 905/2458/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: ОСОБА_5 за довіреністю; ОСОБА_6 за ордером; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рондо», с. Нескучне, Донецька область
на ухвалу господарського суду Донецької області
від16.01.2018 р. (повний текст складено та підписано 16.01.2018 р.)
у справі№ 905/2458/16 (суддя: Ніколаєва Л.В.)
за позовом доПриватного підприємства «Рондо», с. Нескучне, Донецька область Селянського (фермерського) господарства «Прометей», смт. Новосілка, Донецька область
про за участюстягнення 658 240,34 грн. Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, смт. Велика Новосілка, Донецька область

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство Рондо у вересні 2017 року звернулося до господарського суду Донецької області зі скаргою, в якій просило:

- визнати незаконною бездіяльність начальника Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо невинесення постанови про опечатування та обмеження у користуванні арештованим майном боржника С(Ф)Г Прометей, а саме - Автозаправочної станції Янісоль, яка розташована за адресою: Донецька обл., Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вулиця Верхня, 6;

- зобовязати начальника Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області обмежити право користування арештованим майном боржника С(Ф)Г Прометей, а саме - шляхом опечатування Автозаправочної станції Янісоль, яка розташована за адресою: Донецька обл., Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вулиця Верхня, 6 та винесення відповідної постанови.

В обґрунтування скарги стягувач посилався на те, що з дня відкриття виконавчого провадження у Великоновосілківському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області боржник не вчинив жодних дій на виконання рішення господарського суду Донецької області, яке набрало законної сили 04.11.2016 р., здійснюючи господарську діяльність на території арештованого майна та отримуючи регулярний дохід від цього.

Позивач стверджував, що територія АЗС «Янісоль» є територією з підвищеною небезпекою, тому пожежа, вибух, зруйнування може призвести до неможливості виконати рішення суду, у звязку з чим виконавець зобовязаний був обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам шляхом винесення відповідної постанови.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2018 р. у задоволенні скарги позивача відмовлено.

Ухвала суду мотивована недоведеністю та необґрунтованістю вимог скарги.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2018 р., позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу ПП «Рондо» у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Позивач вважає хибним висновок суду першої інстанції про достатність здійснених заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду та таким, що не узгоджується з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку позивача, проведені державними виконавцями заходи є безрезультатними та свідчать лише про необхідність проведення інших заходів, які має право вчиняти державний виконавець крім обовязкових, визначених Законом України «Про виконавче провадження», якщо вжиті заходи не принесли ніякого результату.

Позивач стверджує, що судом першої інстанції не зясовано чи проводилась оцінка АЗС «Янісоль» субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7, оскільки винесення постанови про призначення субєкта оціночної діяльності та доручення останній провести оцінку наведеного майна не перерахувавши на рахунок субєкта оціночної діяльності авансовий внесок стягувача для покриття витрат на проведення наведеної дії не свідчить про належне вчинення заходів, спрямованих на виконання рішення суду. В контексті наведеного, позивач також посилається на те, що місцевий господарський суд не звернув уваги, що постанова про призначення субєкту оціночної діяльності винесена 10.04.2017 р., в той час як скарга розглянута судом лише 16.01.2018 р. при тому, що оцінка майна так і не проведена.

12.03.2018 р. на електронну адресу Донецького апеляційного господарського суду від органу ДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу за підписом ОСОБА_8, який не містить відомостей про його підписання електронним цифровим підписом вказаної особи. У даному відзиві органом ДВС заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Оскільки станом на день розгляду справи судом не отримано оригінал вказаного відзиву, тому даний документ не прийнятий судовою колегією до уваги.

14.03.2018 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому С(Ф)Г «Прометей» просить задовольнити апеляційну скаргу частково, ухвалити постанову про скасування ухвали від 16.01.2018 р. і ухвали від 20.11.2017 р. як неправосудних, а також закрити провадження за скаргою ПП «Рондо» яка не відповідала вимогам ст. 121-2 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) Крім того, відповідач також просить суду апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу з направленням її до Вищої ради правосуддя та Національної поліції України для реагування відповідно до ст. 246 ГПК України.

Відповідач стверджує, що суд першої інстанції не мав повноважень відкривати провадження за згаданою скаргою позивача, оскільки така скарга подана на дії/бездіяльність начальна органу ДВС, що суперечить ст. 121-2 ГПК України.

При цьому, за доводами відповідача суддя першої інстанції, використовуючи посаду та повязані з цим можливості надала перевагу ПП «Рондо» в особі адвоката ОСОБА_6 в частині невиконання норм процесуального закону з метою приховування незаконних дій адвоката, порушення ст. 7 Правил адвокатської етики, що є підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Окремо відповідач звертає увагу на те, що в період з 30.09.2016 р. по 05.01.2017 р. в Україні не існувало жодного окружного господарського суду, тому С(Ф)Г «Прометей» вважає, що примушення до виконання наказів неповноважного господарського суду є порушенням ч. 1 ст. 19 Конституції України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник органу ДВС у судове засідання не зявився.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2016р. по справі № 905/2458/16 позов ПП Рондо задоволено, стягнуто з С(Ф)Г Прометей на користь ПП Рондо основний борг в сумі 658 240,34 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 9 873,61 грн.

15.11.2016р. на виконання вказаного рішення господарським судом виданий відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.05.2017р., яка залишена без змін постановами Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. та Вищого господарського суду України від 06.11.2017р., відмовлено у задоволенні клопотань С(Ф)Г Прометей про зупинення стягнення за наказом від 15.11.2016р. та витребування наказу від 15.11.2016р. з Великоновосілківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області; відмовлено у задоволенні заяви С(Ф)Г Прометей за вх. № 12991/17 від 05.05.2017р. в порядку ст. 117 ГПК України.

06.12.2016р. головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_9 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53047620 з виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.11.2016р. № 905/2458/16.

Водночас, 06.12.2016р. та 08.12.2016р. головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_9 винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках Філії Донецьке обласне УП АТ Ощадбанк, м. Краматорськ, код фінансової установи 335106, № 0687, 0687 код валюти 980; АТ ОСОБА_10 Аваль у м. Києві, код фінансової установи 380805, номер рахунку 2, код валюти 980; ДОДАТ ОСОБА_10 Аваль м. Краматорськ, код фінансової установи 335076, номер рахунку 260508905, код валюти 980, а також про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику С(Ф)Г Прометей у межах суми звернення стягнення 668 113,95 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи листів АТ ОСОБА_10 Аваль від 20.12.2016р. №81-15-8/51557 та Філії Донецьке обласне АТ Ощадбанк від 23.12.2016р. №25-9/2704/14БТ на вищезазначені рахунки боржника накладено арешт.

Відповідно до листа ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області від 09.03.2017р. №01-10/564 за С(Ф)Г Прометей не зареєстровані трактори та інша сільськогосподарська техніка.

Згідно повідомлення Територіального сервісного центру 1445 від 15.12.2016р. на транспортний засіб Mitsubishi Pajero, універсал в, № кузова JMB000000P0000000, 1993 р.в., номерний знак 01300ЕВ, який належить С(Ф)Г Прометей (боржнику) в НАІС накладено обмеження: Арешт та/або заборона на відчуження. При цьому, у повідомленні зазначена наступна адреса реєстрації власника автотранспортного засобу: Донецька обл., Великоновосілківський р-н, смт. Велика Новосілка, вул. Пушкіна, 36.

14.03.2017р. головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_9 складено акт про те, що за вказаною адресою знаходиться Територіальний центр з обслуговування та надання соціальних послуг Великоновосілківського р-ну, майна належного С(Ф)Г Прометей не виявлено.

17.03.2017р. транспортний засіб Mitsubishi Pajero, універсал в, № кузова JMB000000P0000000, 1993 р.в., номерний знак 01300ЕВ оголошено в розшук, про що головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_9 винесено відповідну постанову.

30.03.2017р. головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_11 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника АЗС Янісоль (згідно опису державного виконавця: магазин, А-1, СТО, Б-1, Мийка, В-1, АЗС, Г-1, кафе, Д-1, навіси, Н-1, Н1 -1, Н2 -1, Н3 -1, убиральня, У-1, паркани, №1-№4), яка знаходиться за адресою: Донецька обл., Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вулиця Верхня, 6. При цьому обмеження права користування вказаним майном державним виконавцем не встановлено, відповідальним зберігачем майна призначено директора С(Ф)Г Прометей ОСОБА_12, якого повідомлено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

10.04.2017р. начальником Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_8 з метою проведення оцінки арештованого майна боржника призначено субєкта оціночної діяльності ОСОБА_7 та доручено останньому провести оцінку нерухомого майна, яке належить С(Ф)Г Прометей.

Судова колегія враховує наступне.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти ОСОБА_9", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад здійснення виконавчого провадження, зокрема, є співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (ст. 2 ЗУ Про виконавче провадження).

За змістом ст. 10 ЗУ Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень в т.ч. є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.18 ЗУ Про виконавче провадження виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За змістом ч.4 ст.26 ЗУ Про виконавче провадження у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ Про виконавче провадження розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

У ст. 48 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження визначено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Відповідно до ст. 56 ЗУ Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через пять робочих днів після накладення арешту.

Згідно ст. 57 ЗУ Про виконавче провадження визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для проведення оцінки майна.

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (ст. 61 ЗУ Про виконавче провадження).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що Законом України Про виконавче провадження передбачено ряд заходів для забезпечення реального виконання рішення суду, серед яких можна виділити, як заходи, які вчиняються державним виконавцем в обовязковому порядку (виявлення майна (коштів) боржника та його арешт, вилучення, примусова реалізація, ін.), так і інші заходи, які можуть вчинятися державним виконавцем за власною ініціативою, враховуючи реальну необхідність їх вчинення у кожному окремому випадку (опечатування майна та обмеження у користуванні майном, ін.).

Проаналізувавши наведені положення Закону України «Про виконавче провадження», наявні в матеріалах справи докази, доводи сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про достатність здійснених органом ДВС заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а тому посилання позивача на бездіяльність Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області при виконанні рішення суду є необґрунтованими. При цьому, вчинення таких заходів, як опечатування та обмеження у користуванні арештованим майном, є правом державного виконавця, яке останній реалізує на власний розсуд враховуючи співмірність заходів примусового виконання та обсяг вимог, зазначених у рішенні суду, їх обєктивну виправданість, необхідність дотримання прав та охоронюваних законом інтересів сторін виконавчого провадження.

Позивачем у скарзі, поданої в порядку ст. 121-2 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) і в апеляційній скарзі не обґрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження реальної необхідності здійснити опечатування вищезгадуваного майна відповідача.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що АЗС Янісоль є єдиним майном боржника, як і доказів, що зазначене майно використовується боржником у господарській діяльності, що призводить до погіршення його стану, зниження вартості, що існує реальна загроза знищення майна, а також того, що боржник отримує регулярний дохід, ухиляючись при цьому від виконання рішення суду. Вбачається, що на даний час арештоване майно знаходиться на відповідальному зберіганні, проводиться його оцінка та в подальшому державним виконавцем будуть вжиті заходи щодо його реалізації.

Більш того, реалізація майна - АЗС Янісоль не є єдиним можливим джерелом одержання коштів від боржника, враховуючи здійснення органом ДВС інших виконавчих дій, зокрема, розшук транспортного засобу, який на теперішній час не завершений.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до абз. 1 п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є законним та обґрунтованим.

Посилання заявника апеляційної скарги на факт відсутності проведення оцінки майна боржника, призначеної постановою державного виконавця від 10.04.2017 р., та на факт відсутності перерахування на рахунок субєкта оціночної діяльності авансового внеску стягувача для покриття витрат на проведення наведеної дії судовою колегією оцінюється критично.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання.

Згідно з п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

Відповідно до п.п. 18, 20 Інструкції у разі якщо сторони виконавчого провадження або їх представники, а також заставодержатель у десятиденний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна, про що складає відповідний акт.

У випадках, передбачених абзацом другим частини третьої статті 57 Закону, виконавець для оцінки майна залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Визначення вартості майна боржника виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна, у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту проведення опису й арешту майна. Для визначення вартості майна виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. З метою належного визначення вартості окремих видів майна виконавець може в установленому порядку залучати до процесу опису майна експертів чи спеціалістів.

У разі якщо оцінку майна проводив субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна.

Тобто, законодавством не передбачено здійснення органом ДВС перерахування авансового внеску стягувача субєкту оціночної діяльності у конкретний термін.

Крім того, про вказані обставини заявнику апеляційної скарги було відомо під час розгляду його скарги судом першої інстанції, проте у згаданій скарзі позивач на ці обставини не посилався.

Посилання заявника апеляційної скарги на передання АЗС «Янісоль» в іпотеку сину голови підприємства відповідача також відхиляються за необґрунтованістю.

Судовою колегією встановлено, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22.11.2017 р. у справі № 220/421/17 у задоволенні позовних вимог до Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Селянського фермерського господарства «Прометей», третя особа ПП «Рондо», про визнання права власності на майно та скасування арешту, а також зустрічних позовних вимог ПП «Рондо» про визнання неукладеним договору позики, недійсним договору іпотеки та зобов'язання нотаріуса зняти обтяження відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 06.03.2018 р. у справі № 220/421/17:

- рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року, в частині відмови у позові приватному підприємству «Рондо» про визнання договору іпотеки від 30 листопада 2016 року недійсним та зобовязання нотаріуса зняти заборону відчуження, скасовано;

- позов приватного підприємства «Рондо» в цій частині задоволено;

- визнано недійсним договір іпотеки від 30 листопада 2016 року;

- зобовязано приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки від 30 листопада 2016 року майна, реєстр №1822, належного Селянському (фермерському) господарству «Прометей», а саме : автозаправочної станції «Янісоль», загальною площею 356 кв.м, розташованої у смт.Велика Новосілка, вул.Верхня,6 Великоновосілківського району Донецької області, реєстр № 8-1823; будівлі тарного ларька, загальною площею 108,30 кв.м, розташованого в с.Нескучне, вул.Колхозна,19 Великоновосілківського району Донецької області, реєстр №9-1824;

- в решті частини рішення суду залишено без змін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Щодо доводів відповідача судова колегія враховує наступне.

Посилання відповідача на те, що рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2016р. по справі № 905/2458/16 та, відповідно, виданий на його виконання наказ є незаконними, оскільки в період з 30.09.2016р. по 05.01.2017р. відповідно до ч.2 ст.21 ЗУ Про судоустрій і статус суддів право відправляти правосуддя надавалось лише окружним господарським судам, які на той час створені не були, а його повноваження не мав жодний інший орган судом першої інстанції обґрунтовано відхилені з огляду на положення пп. 6 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України (в редакції, що діє з 30.09.2016р.), ст. 19 ЗУ Про судоустрій і статус суддів (в редакції, що діє з 30.09.2016р.), п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про судоустрій та статус суддів (в редакції, яка діє з 05.01.2017р.), а також на те, що безпідставність та необґрунтованість зазначених посилань встановлена у постанові Вищого господарського суду України від 06.11.2017р. по справі №905/2458/16.

Доводи відповідача про те, що ухвали господарського суду Донецької області від 20.11.2017р. та від 16.01.2018 р. є неправосудними, оскільки ПП Рондо звернулось не в порядку ст.121-2 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.), а фактично оскаржує дії посадової особи - начальника Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області є безпідставними, оскільки відповідно до Інформації про виконавче провадження №53047620 вбачається, що ОСОБА_8 є начальником Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області та державним виконавцем, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження №53047620, про що свідчить винесена ним постанова від 10.04.2017 р. про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Таким чином, хронологічно останній виконавчий документ винесений саме ОСОБА_8, відтак звернення позивача зі скаргою на бездіяльність ОСОБА_8 як державного виконавця не суперечить нормам ГПК України як в редакції, що втратила чинність, так в чинній редакції, оскільки в даному випадку саме ця особа наділена владними повноваженнями та представляє орган ДВС у відносинах з іншими особами, тому доводи відповідача про зворотнє є безпідставними.

Судова колегія не вбачає підстав для закриття провадження у справі, винесення окремої ухвали в контексті приписів ч. 11 ст. 246 ГПК України з направленням її до Вищої ради правосуддя та Національної поліції України для реагування, та зауважує, що непогодження відповідача з прийнятим процесуальним документом суду першої інстанції не є прийнятним та достатнім доказом на підтвердження вчинення злочину, передбаченого ст. 362 КК України.

Інші доводи відповідача відхиляються судовою колегією за безпідставністю.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 326, 327, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рондо» на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.01.2018 р. у справі № 905/2458/16 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 16.01.2018 р. у справі № 905/2458/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду з дня складення її повного тексту.

У судовому засіданні 28.03.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 28.03.2018 р.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді Е.В. Сгара

ОСОБА_3