У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

26 березня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/200/18

Суддею Господарського суду Чернігівської області Мурашко І. Г. , розглянуто заяву

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 17500

про видачу судового наказу про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки», вул. Індустріальна, 2, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, грошової заборгованості в сумі 41000,00 грн. за договором від 24.05.2017 за № б/н грошової позики

ВСТАНОВЛЕНО:

19 березня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» боргу в сумі 41000,00 грн. за договором від 24.05.2017 за № б/н грошової позики.

Вивчивши зміст заяви про видачу судового наказу, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу враховуючи наступне.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

За приписами пункту 1 частини 1 вказаної статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто, виходячи зі змісту наведеної норми, одним із критеріїв належності спору до юрисдикції господарських судів є суб'єктний склад правовідношення.

За приписами частини 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути виданий тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу, заявник Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 посилається на умови письмового договору від 24.05.2017 б/н грошової позики. Так виходячи зі змісту вказаного правочину, однією стороною договору - позикодавцем, є фізична особа ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який діяв на підставі паспорту НОМЕР_2, виданого 30 травня 1997 року Прилуцьким МВ УМВС у Чернігівській області, іншою - позичальником, є юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» () в особі директора Гапон В.М., який діяв на підставі Статуту. Аналогічних висновків можна дійти також виходячи з положень розділу 7 вказаного договору «Реквізити та підписи сторін».

З наведеного слідує, що договір від 24.05.2017 за № б/н, укладений ОСОБА_2 саме як фізичною особою, а не як фізичною особою - підприємцем. Скріплення підпису ОСОБА_2 печаткою ФОП не змінює статусу сторони за договором. Більш того, нормами ЦКУ та ГКУ, що діяли на момент вчинення сторонами спірного правочину, не було встановлено обов'язок скріплення підпису повноважних представників юридичних осіб (фізичних осіб підприємців) їх печаткою.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини передбачені статтею 175 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись приписами п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України, дійшов висновку, що заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» грошової заборгованості в сумі 41000,00 грн. за письмовим договором грошової позики від 24.05.2017 за № б/н, що укладений заявником - як фізичною особою, не підлягає задоволенню, оскільки подана заява не підсудна господарським судам за своїм суб'єктивним складом.

Заявнику роз'яснюється, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Також заявнику роз'яснюється, що розгляд даної заяви відноситься до юрисдикції загальних судів за правилами цивільного процесуального законодавства.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові відносини, що виникають з договорів позики, врегульовані главою 71 ЦК України (параграф 1), зі змісту якого вбачається що фізична особа, яка не зареєстрована як підприємець, може бути стороною у вказаному правочині.

Як встановлено судом, в матеріалах поданої заяви відсутні будь - які докази, які б свідчили про фактичне здійснення господарської операції між сторонами, а саме надання позикодавцем позичальнику безвідсоткової грошової позики у сумі 41000,00 грн. за письмовим договором від 24.05.2017 за № б/н. При цьому, пунктами 2.1, 6.2 договору від 24.05.2017 передбачено, що передача позики відбулася в момент підписання сторонами цього договору.

Частинами 1- 2 статті 1087 Цивільного кодексу України передбачено, що розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді; розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, сторони (фізичні особи, підприємці та юридичні особи) могли провести господарську операцію як у готівковій так і у безготівковій формі.

При цьому, частиною 3 вказаної статті встановлено, що граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Виходячи з Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 за № 637 (діючого на момент укладення вказаного вище договору), пунктів 2.2 та 2.3 розділу 2, підприємства здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу та в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління НБУ.

Постановою НБУ від 06.06.2013 за № 210, діючою на момент вчинення правочину, встановлено, що гранична сума розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня складала 10000,00 грн.; між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня - 50000,00 грн. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Таким чином, на момент укладення правочину на законодавчому рівні був встановлений ліміт для розрахунку підприємств (підприємців) між собою на рівні 10000 грн., в той же час за договором грошової позики від 24.05.2017, умовами якого обґрунтовану подану заяву, мали бути передані готівкові кошти у розмірі 41 000 грн., відтак суд дійшов висновку, що в разі якщо у спірному правочині в якості позикодавця була фізична особа підприємець, то розрахунок між сторонами мав бути здійснений у безготівковій формі, що передбачає обов'язкову наявність письмового підтвердження проведення господарської операції (банківську випуску по рахунку; платіжне доручення на перерахування коштів тощо). Відсутність належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована заява про видачу судового наказу, є самостійною підставою для відмови у її задоволенні.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 152, 153, 234, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» боргу в сумі 41000,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі частини 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Чернігівської області у 10-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.03.2018

Суддя І.Г. Мурашко

Єдиний державний реєстр судових рішень - http://reyestr.court.gov.ua/