ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2018 р.Справа № 922/4308/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом КП "Центр поводження з тваринами", м. Харків
до ФОП Ревенко Андрій Петрович, м. Харків
про витребування майна За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради
за участю представників:

позивача -Найдьонова О.Г.

відповідача -Мудраченко І.В.

третя особа - не з*явилась

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року Комунальне підприємство "Центр поводження з тваринами" звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи підприємця Ревенко Андрія Петровича та просить витребувати у відповідача майно 184,5 м. П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм.

Ухвалою суду від 19.12.2017 р. було відкрито провадження у справі, почато підготовче провадження та встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи.

13.02.2018 р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява (вх. №4121) про уточнення позовних вимог, в яких позивач просить суд зобов'язати ФОП Ревенко Андрія Петровича:

- усунути перешкоди Комунальному підприємству «Центр поводження з тваринами» в користування та розпоряджання власним майном 184,5 м. П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм;

- повернути Комунальному підприємству «Центр поводження з тваринами» майно - 184,5 м. П-образного профілю з листової оцинкованої сталі товщиною 1,0 мм;

- стягнути з ФОП Ревенко Андрія Петровича на користь Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами» судові витрати: судовий збір 3200,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 11.169,00 грн. ( а.с.63-66)/

Дослідивши подану заяву позивача, суд розглядав її як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

13.02.2018 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій заявник просить суд :

Зобов*язати Фізичну особу підприємця Ревенко Андрія Петровича вчинити певні дії :

- усунути перешкоди Комунальному підприємству "Центр поводження з тваринами" в користуванні та розпорядження власником майном 184,5 м П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0мм.;

- повернути Комунальному підприємству "Центр поводження з тваринами " майно - 184,5 П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Ревенко Андрія Петровича на користь Комунального підприємства "Центр поводження з тваринами" судові витрати : судовий збір 3200,00. грн. та витрати на професійну правничу допомогу 11.169,00 грн. ( а.с.63-66).

Ухвалою суду від 15.02.2018 р. подану заяву про уточнення позовних вимог було залишено без руху у зв'язку з тим, що позивачем не було сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі, надано позивачу строк до 21.02.2018 р. для усунення недоліків по сплаті судового збору. ( а.с.104-105).

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 21.02.2018 року прийнято до розгляду заяву КП" Центр поводження з тваринами" ( вх.№ 4121 від 13.02.2018 року) ( а.с.127-129).

Позивач обгрунтовує свої вимоги наступним чином, так 22.03.2016 року , КП" Центр поводження з тваринами" передав, а ФОП Ревенко А.П. прийняв на відповідальне зберігання П-образний профіль з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0мм.. Так, 03.10.2016 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення майна, до моменту звернення з позовом до суду, спірне майно не власнику не поверталось .

Відповідач проти заявлених вимог заперечує у зв*язку з тим, що зберігання за домовленістю сторін повинно було бути платним. Як пояснив відповідач, останнім було направлено на адресу позивача договір про передачу на відповідальне зберігання майна, однак такі обставини, відповідачем доведено не було. Як зазначає відповідач, листом за № 30 від 19.09.2016 року позивача було належним чином повідомлено про умови зберігання профілю на складі. ( а.с.116).

Третя особа, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на стороні позивача , підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

За приписами ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей .

Позивач листом за № 257 від 18.03.2016 року звернувся до відповідача з листом ( проханням ) прийняти на відповідальне зберігання П-подібний профіль з листової сталі ( а.с. 14). Як було встановлено в судовому засіданні, вказаний профіль було раніше встановлено відповідачем на об*єкті позивача в рамках виконання договору № 17/15 від 16.11.2015 року, але в результаті неякісного виконання робіт по даному договору, профіль в подальшому було демонтовано .

22.03.2016 року у відповідності до акту передачі на відповідальне зберігання, який підписаний з одного боку представником позивача ( головним інженером Ємельяненко О.Б.) та з іншого ФОП Ревенко А.П. (особисто) позивач передав, а відповідач прийняв П-образний профіль з листової оцинкованої сталі, товщина 1,00 мм , 184,5 м. на відповідальне зберігання ( а.с.19).

23.05.2016 року позивач листом за № 525/0/267-16 звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна у 10 - денний термін з дати отримання даного звернення. ( а.с.15).

03.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна (повторно) та повідомленням власника П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщина 1,00 мм , 184,5 м. ( а.с.16).

Як зазначив позивач, у відповідь на лист - вимогу від 03.10.2016 року, відповідач запропонував позивачу укласти договір відповідального зберігання без зазначення місця зберігання майна тим, самим як зазначає позивач проігнорувавши вимоги влансика щодо повернення майна.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становище, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі, тощо.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судовий захист права власності та майнових інтересів власників - осіб, названих у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду; визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном; факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь-якому випадку, в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном.

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Таким чином, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Такої ж думки дотримується Верховий Суд України, що знайшло відображення в ухвалі №6-28598св07 від 02.04.2008р.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення Комунальному підприємству "Центр поводження з тваринами" майна П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм, 184,5 метрів. Підстава позову стаття 936, 937,938, 953 Цивільного кодексу України.

Як вже було зазначено вище, згідно статті 391 Цивільного кодексу України предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

За приписами статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Отже, у разі здійснення безоплатного зберігання законодавством не встановлено для зберігача підвищених вимог, і для того, щоб вважати зберігача таким, що діє добросовісно і належно, достатньо з'ясувати, що він піклувався про річ, як про свою власну.

Згідно зі статтею 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Статтею 949 Цивільного кодексу України визначено обов'язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання. При цьому, за приписами статті 950 Цивільного кодексу України відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання наступає лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Як було зазначено вище, позивач двічі звертався з вимогою про повернення майна, однак, відповідач не повертав майно, та не вказував місце зберігання, при цьому слід зазначити, що місце реєстрації ФОП Ревенко А.П. м.Харків, вул.Роганська, 144, кв.53 , тобто за місцем проживання відповідач не в змозі зберігати профіль, однак фактичне місце зберігання майна було встановлено лише в судовому засіданні 21.03.2018 року, м.Харків, вул.Миру,68 .

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Враховуючи зазначені вище положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі .

27.02.2018 за вх. № 5444 відповідач у відповіді на позов , просив стягнути з відповідача судові витрати , а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 8.935,20 грн. ( а.с.133-137).

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката відповідачем надані такі документи: ордер серія ХВ № 57 В 000015 від 02.02.2018 року, договір № 02-02/18-01 про надання правової допомоги від 02.02.2018 року, , додаток до договору від 02.02.2018 року ( а.с.56-59), докази оплати адвокатських послуг ( платіжне доручення № 3664 від 09.02.2018 року) на суму 11.169,00 грн. ( а.с.94) та акт виконаних робіт ( корегуючий) від 26.02.2018 року на суму 8.935,20 грн. ( а.с.137).

Керуючись приписами ст. 129 ГПК України, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума не є співрозмірною щодо наданих послуг, оскільки спір, що виник між сторонами не є складним та не потребує вивчення великої кількості документів та судової практики, клопотання які були заявлені позивачем стосувалися лише про долучення до матеріалів справи та доплати судового збору, відкладення розгляду справи було заявлено з метою укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом, щодо наданої заяви про уточнення позовних вимог, то позивач не був позбавлений часу при зверненні з позовом сформувати свої позовні вимоги у відповідності до ст. 162 ГПК України. Таким чином, суд вважає співрозмірною щодо наданих послуг оплату адвокату в сумі 5000,00 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Усунути перешкоди Комунальному підприємству "Центр поводження з тваринами" ( м. Харків, вул. Балашовська,29 р/р 9400 ГУ ДКСУ у Харківській області МФО 851011, ) в користуванні та розпорядження власним майном 184,5 м П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм .

Зобов*язати Фізичну особу підприємця Ревенко Андрія Петровича ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) повернути Комунальному підприємству "Центр поводження з тваринами" ( м. Харків, вул. Балашовська,29 р/р 9400 ГУ ДКСУ у Харківській області МФО 851011, ) майно - 184,5 м. П-образного профілю з листової оцинкованої сталі, товщиною 1,0 мм.

Стягнути Фізичної особи підприємця Ревенко Андрія Петровича ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Центр поводження з тваринами" ( м. Харків, вул.Балашовська,29 р/р 9400 ГУ ДКСУ у Харківській області МФО 851011, ) судовий збір в розмірі 3200,00 грн. та витрати на з надання правничої допомоги в розмірі 5.000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 23.03.2018 р.

Суддя Л.С. Лаврова