РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/23047/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Національного банку України

до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області

третя особа 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська"

третя особа 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звільнення майна з-під арешту

за участю представників:

від позивача: Гончар В.М. (довіреність № 18-0011/74328 від 01.11.17)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області (відповідач) про звільнення з-під арешту нерухомого майна, належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська", а саме:

- єдиний майновий комплекс, загальною площею 126 579 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 99;

- майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, буд. 37 та складається з АБК, літера А, загальною площею 490,2 кв.м., пташника № 7, літера Ж, загальною площею 1 725,3 кв.м, пташника № 9, літера И, загальною площею 1 725,3 кв.м, КНС, літера К, загальною площею 41,1 кв.м, складу, літера М, загальною площею 62,8 кв.м, КПП, літера О, загальною площею 3,7 кв.м, пташника №11, літера Ї, загальною площею 1 725,3 кв.м.,

накладеного Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в рамках виконавчого провадження № 51724878 (номер запису про обтяження 19685965).

Позовні вимоги обгркнтовані тим, що накладення арешту на зазначене майно порушує переважне право позивача, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет обтяження для задоволення свої вимог. Про наявність даних арештів, як зазначає позивач, йому стало відомо з вимоги державного виконавця та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відповідно до якої на майно, яке перебуває в іпотеці Національного банку України накладено арешт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/23047/17, підготовче засідання у справі №910/23047/17 призначено на 25.01.2018.

25.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла довідка про відсутність аналогічного спору.

В судове засідання 25.01.2018 з'явився представник позивача, представники відповідача і третьої особи не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 залучено до участі у справі №910/23047/17 третю особу 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та відкладено підготовче засідання у справі № 910/23047/17 на 20.02.2018.

19.02.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 20.02.2018 з'явився представник позивача та зазначив про те, що позивачем вчинено всі дії в межах підготовчого провадження, а тому, на думку представника позивача, можливий розгляд справи по суті.

Представники відповідача, третіх осіб 1,2 в судове засідання 20.02.2018 не з'явились, про дане судове засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті (п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу № 910/23047/17 до судового розгляду по суті на 13.03.2018.

06.03.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення по справі.

В судове засіданні 13.03.2018 з'явився представник позивача.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 13.03.2018 не з'явились. Відповідач та треті особи були повідомлені про розгляд справи ухвалами суду від 22.12.2017, від 25.01.2018 та від 20.02.2018, направленими на адресу місцезнаходження відповідача та третіх осіб, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду вручені відповідачу та третім особам підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення: 809, 375 (відповідачу), 817, 383 (третій особі 1), 825, 391 (третій особі 2).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на неявку відповідача, оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

За таких обставин, оскільки відповідача та третіх осіб було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка представника відповідача та третіх осіб в судове засідання 13.03.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 13.03.2018 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 13.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2014 між Національним банком України (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (позичальник) укладено кредитний договір № 12/09/6, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 04.06.2014 до 30.12.2016 (включно) шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору 16.02.2009 № 12/09.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12/09/6 від 04.06.2014, 06.06.2014 між Національним банком України, як іпотеко держателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська", як іпотекодавцем, укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 534 (далі - договір іпотеки).

Відповідно п. 1 договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з кредитного договору від 04.06.2014 № 12/09/6 та будь-яких додаткових правочинів, які можуть бути укладені після укладення цього договору.

Згідно з п. 5 договору іпотеки, в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно:

- єдиний майновий комплекс, загальною площею 126 579 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 99;

- майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, буд. 37 та складається з АБК, літера А, загальною площею 490,2 кв.м., пташника № 7, літера Ж, загальною площею 1 725,3 кв.м, пташника № 9, літера И, загальною площею 1 725,3 кв.м, КНС, літера К, загальною площею 41,1 кв.м, складу, літера М, загальною площею 62,8 кв.м, КПП, літера О, загальною площею 3,7 кв.м, пташника №11, літера Ї, загальною площею 1 725,3 кв.м.

Положеннями п. 14 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель має право: вищого пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, з моменту державної реєстрації іпотеки за цим договором; з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках: порушення іпотекодавцем та/або позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору та цього договору; віднесення іпотекодавця та/або позичальника до категорії неплатоспроможних та у інших випадках, встановлених договором іпотеки.

Іпотекодержатель має право самостійно без звернення до суду здійснювати реалізацію предмета іпотеки (п. 14.8.3 договору іпотеки).

01.12.2017 на адресу позивача надійшла вимога Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області від 28.11.2017 № 48314 про надання інформації .

Зі змісту вказаної вимоги позивачу стало відомо про наявність арешту та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 28.03.2017 за № 19685965 зареєстровано арешт нерухомого майна, що є предметом іпотеки, на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадження № 51724878, винесеної Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області.

Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, має наслідком заборону відчуження арештованого майна, чим порушується право позивача, як іпотекодержателя, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У зв'язку з викладеним, позивачем заявлені вимоги про звільнення з-під арешту нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням того, що позивач є іпотекодержателем нерухомого майна, на яке відповідачем накладено арешт з метою реалізації можливості звернення стягнення на вказане майно, суд дійшов висновку про наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача.

Приписами частини 1 статті 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до Закону України "Про іпотеку" - іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження").

Вказані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. (лист Верховного Суду України від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна").

Таким чином, за загальним правилом звернення стягнення на заставлене майно, за виконавчими документами допускається для задоволення вимог стягувачів-заставодержателів. Виключенням є, зокрема, умова, коли право застави виникло після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, право іпотеки виникло у позивача з моменту реєстрації договору іпотеки, а саме з 06.06.2014.

Запис про обтяження нерухомого майна на користь позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.06.2014.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, арешт на нерухоме майно, що є предметом іпотеки було накладено відповідачем 28.07.2016, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1968565.

Згідно з нормами ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи системний аналіз частин 6 та 7 Закону України «Про іпотеку», якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Приписами ст. 59 Закону України про виконавче провадження встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З вимоги, направленої відповідачем позивачу вбачається, що арешт накладено дл можливості звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та в порушення передбаченого частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Національного банку України про звільнення з-під арешту нерухомого майна.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська" (07413, Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, код 05513187), а саме:

- єдиний майновий комплекс, загальною площею 126 579 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 99;

- майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, буд. 37 та складається з АБК, літера А, загальною площею 490,2 кв.м., пташника № 7, літера Ж, загальною площею 1 725,3 кв.м, пташника № 9, літера И, загальною площею 1 725,3 кв.м, КНС, літера К, загальною площею 41,1 кв.м, складу, літера М, загальною площею 62,8 кв.м, КПП, літера О, загальною площею 3,7 кв.м, пташника №11, літера Ї, загальною площею 1 725,3 кв.м.,

накладеного Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в рамках виконавчого провадження № 51724878 (номер запису про обтяження 19685965).

Стягнути з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (07400, Київська обл., місто Бровари, БУЛЬВАР НЕЗАЛЕЖНОСТІ, будинок 39, код 34837745) на користь Національного банку України (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІНСТИТУТСЬКА, будинок 9, код 00032106) 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.03.2017.

Суддя С.О. Турчин