ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Черкаси справа № 925/1592/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., при секретарі Дяченко Т.В. за участю представників: позивача - ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Папір-Картон-Гофра" до приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" про стягнення 252785 грн. 42 коп.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 252785,42 грн. заборгованості за договором зворотної фінансової допомоги від 02.10.2014 року з урахуванням інфляційних та річних.

Позов вмотивовано тим, що відповідач не належним чином виконував умови укладеного сторонами договору зворотної фінансової допомоги від 02.10.2014 щодо повного та своєчасного повернення коштів.

Відповідач у відзиві на позов, не заперечуючи факт порушення умов договору, щодо повернення коштів, вважав безпідставним нарахування позивачем інфляційних та річних.

Суд, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

« 02» жовтня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПАПІР-КАРТОН-ГОФРА», ідентифікаційний код 38518343 (надалі по тексту - Позивач) та приватним акціонерним товариством «Черкаський асфальтобетонний завод», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ АСФАЛЬТОБЕТОННИЙ ЗАВОД», 17.10.2016 змінило тип відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» (Протокол загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ АСФАЛЬТОБЕТОННИЙ ЗАВОД» № б/н від 30.06.2016 року), ідентифікаційний код 03327552 (надалі по тексту - Відповідач) був укладений договір зворотної фінансової допомоги (надалі по тексту -Договір).

За умовами договору, Позивач надав Відповідачу зворотну фінансову допомогу у сумі 218 363 (двісті вісімнадцять тисяч триста шістдесят три) грн., а Відповідач зобов'язаний повернути позику у строк до 31.12.2015 (п.3.1 Договору).

Відповідно до абз.2 ч.І ст.1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту переведення грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач надав позику Відповідачу у сумі 218 363 (двісті вісімнадцять тисяч триста шістдесят три) грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Відповідача частинами:

перераховані 02.10.2014 - 19000 (дев'ятнадцять тисяч) грн., платіжне доручення № 1285;

перераховані 23.10.2014 - 30 000 (тридцять тисяч) грн., платіжне доручення № 1306; 34 500 (тридцять чотири тисячі п'ятсот) грн., платіжне доручення № 1305;

перераховані 27.10.2014 - 34863 (тридцять чотири тисячі вісімсот шістдесят три) грн., платіжне доручення №1311; 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн., платіжне доручення № 1312; 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн., платіжне доручення № 1313.

Сторонами Договору визначений строк повернення Відповідачем Позивачу суму позики в розмірі 218 363 (двісті вісімнадцять тисяч триста шістдесят три) грн. до. 31.12.2015 року (п.3.1 Договору).

Відповідач « 09» жовтня 2014 року повернув Позивачу частину позики у сумі 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) грн.

Станом на дату подачі позову Позивач виконав свої зобов'язання перед Відповідачем, а останній кошти у сумі 199 363 (сто дев'яносто дев'ять тисяч триста шістдесят три) грн. позивачу не повернув.

Станом на « 08» грудня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість за неповернутою фінансовою допомогою 199 363 (сто дев'яносто дев'ять тисяч триста шістдесят три) грн.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Положеннями статті 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що , виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.П ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини та інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання має правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від-зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги до виконання господарських зобов'язань закріплені в статті 193 Господарського кодексу України, за приписами якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої .сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.І ст.199 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язання учасників господарських відносин засовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а так само три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином, за порушення грошового зобов'язання Відповідачем, Позивач має право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3 (три) % річних від простроченної суми та оплату цих сум.

Позивач здійснив розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу системи інформаційно-правового забезпечення «ОСОБА_3. ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3». Нарахування здійснені за період з 01 січня 2016 року по 17 жовтня 2017 року.

Перевіривши ці нарахування, суд приходить до висновку про їх правильність.

Таким чином, станом на час подачі позову заборгованість відповідача перед позивачем, з урахуванням інфляційних та річних, за договором зворотної фінансової допомоги від 02 жовтня 2014 року, складає 252 785 грн. 42 коп.

Заперечення відповідача щоди протиправності вимог позивач щодо стягнення інфляційних та річних не грунтуються на Законі, а тому не приймаються судом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Черкаський асфальтобетонний завод» (вул. Чигиринська, 86, м. Черкаси, 18036, код 03327552) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПАПІР-КАРТОН-ГОФРА» (вул. Дмитрівська, 44-А, м. Київ, 01013, код 38518343) 199 363 грн. заборгованість за неповернутою фінансовою допомогою, 42 689, 59 грн. інфляційних, 10 732, 83 грн. 3% річних та 3 791 грн. 78 коп. судового збору.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 29.03.2018

СУДДЯ К.І. Довгань