РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2018Справа № 910/20206/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ЛІТ" (40021, місто Суми, провулок Громадянський, 1)

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "ОЙЛСТРІМ" (61001, м.Харків, проспект Московський, буд.55)

про розірвання договору поруки

за участю представників сторін:

від позивача: Яковенко Є.М. за дов.

від відповідача: Песохов В.С. за дов.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про розірвання з 02 листопада 2016 року договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем, 26.10.2016 №4015113И/П, в зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ЛІТ" та ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" укладений договір поруки №4015113И/П, за яким позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛСТРІМ" зобов'язань за кредитним договором № 4О15113И від 16.12.2015, на виконання своїх обов'язків за договором поруки позивач згідно платіжного доручення № 399 від 27.10.2016, з огляду на невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором, ТОВ "ІМПЕРІЯ ЛІТ" сплатило банку суму 2 165 769 935,07 грн. Проте, за поясненнями позивача, відповідачем оригінали документів на підтвердження права вимоги до боржника поручителю у відповідності до умов п.8 договору поруки передано не було, що стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання договору поруки №4015113И/П від 26.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 порушено провадження за вказаним позовом, зобов'язано сторін надати свої пояснення щодо поданого позову, заперечення до відзиву та призначено розгляд справи на 19.12.2017.

19.12.2017 до суду позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою уповноваженого представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 справу № 910/20206/17 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 16.01.2018.

15.01.2018 до суду від позивача надійшли пояснення по справі, відповідно до яких стверджує, що платіж ТОВ «ІМПЕРІЯ ЛІТ» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно оспорюваного договору поруки було зроблено за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору № 4И16103Г від 25.10.2016, у зв'язку із перешкодами банку в отриманні документів по кредиту між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ОЙСТРІМ» і достатньої інформації про забезпечення виконання кредитного договору, позивач був позбавлений права вчасно стягнути борг з боржника, внаслідок чого виникла заборгованість та збитки.

16.01.2018 до суду від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі ТОВ "ОЙЛСТРІМ" (61001, м.Харків, проспект Московський, буд.55) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки на підставі договору поруки №4015113 н/п від 26.10.2016 позивач поручився за виконання ТОВ "ОЙЛСТРІМ" зобов'язань за кредитним договором №4О15113И від 16.12.2015, тому рішення про вирішення спору у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаної особи.

Ухвалою суду від 16.01.2018 відкладено підготовче засіданні на 13.02.2018, задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі - ТОВ "ОЙЛСТРІМ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

31.01.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, вказуючи, що позивачем не надано жодних доказів виконання договору поруки у повному обсязі, звернення до відповідача з будь-якими вимогами щодо надання документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором. Стверджує, що вимоги про розірвання спірного правочину є надуманими, істотність порушення відповідачем умов договору не доведена.

05.02.2018 позивачем подано документи для приєднання до матеріалів справи.

13.02.2018 через канцелярію суду позивач подав клопотання про витребування доказів та відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач пояснює, що умовами п.10 договору поруки не передбачено обов'язок поручителя звертатись до банку з вимогою про передачу документів на підтвердження обов'язків боржника за кредитним договором, натомість зобов'язано відповідача вчинити такі дії продовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язків. Факт істотності порушення відповідачем договірних зобов'язань підтверджується понесенням позивачем збитків у зв'язку з оплатою платежу по договору поруки за рахунок кредитних коштів, а неотримання документів і достатньої інформації від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" призвело до позбавлення можливості вчасно стягнути борг з боржника та, як наслідок, можливості в належній мірі обслуговувати кредитний договір, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Вказує, що позивач звертався до ТОВ «ОЙЛСТРІМ» з вимогою про повернення коштів, сплачених в рахунок договору поруки на виконання умов кредитного договору №4О15113И від 16.12.2015, укладеним між ТОВ «ОЙЛСТРІМ» та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та до суду з позовом до банку з метою забезпечення можливості стягнення з боржник заборгованість, проте рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/14064/17 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суду від 13.02.2018 відкладено підготовче засідання на 27.02.2018.

За результатом розгляду клопотання позивача про витребування доказів, в якому він просить витребувати у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відомості про розмір заборгованості ТОВ "ОЙЛСТРІМ" перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від 16.12.2015 №4015113И, суд відмовив у його задоволені відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України, у зв'язку з пропуском позивачем встановленого строку для подання відповідного клопотання та за відсутності обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк, тобто разом з поданням позовної заяви.

Третя особа письмових пояснень по справі не надала, участь свого представника у засіданні суду не забезпечила.

Ухвалою суду від 27.02.2018 відмовлено позивачу в задоволені клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.03.2018.

27.03.2018 позивач подав клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить витребувати у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відомості про розмір заборгованості ТОВ "ОЙЛСТРІМ" перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від 16.12.2015 №4015113И станом на 27.10.2016 року та станом на момент виконання запиту.

Ухвалу суду від 27.03.2018 у зв'язку із пропуском строку для подані відповідного клопотання, подане 27.03.2018 клопотання позивача про витребування доказів залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2016 року між позивачем - ТОВ "Імперія Літ" (поручитель) та відповідачем - ПАТ КБ"Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки № 4О15113И/П , предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання TOB "Ойлстрім", (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015 № 4О15113И, (далі - кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Згідно п. 6 договору поруки, поручитель, зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Пунктом 10 договору поруки обумовлено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за договором (п.11 договору поруки).

Судом встановлено, що договір поруки № 4О15113И/П від 26.10.2016 було укладено сторонами із застуванням електронного цифрового підпису, відповідно до угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа, укладеної 24.12.2015 між позивачем та відповідачем.

Відповідачем протягом розгляду справи обставини щодо виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків на підставі вказаного правочину заперечено не було.

Умовами п.14 договору поруки визначено, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п.14 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за платіжним дорученням №399 від 27.10.2016 було перераховано на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у сумі 2 165 769 935,07 грн. із зазначенням призначення платежу: «виконання зобов'язань за кред. дог. №4О15113И від 16.12.2015 відповідно до договору поруки № 4О15113И/П від 26.10.2016».

Вказані обставини підтверджуються копіями договору поруки № 4О15113И/П від 26.10.2016, кредитного договору № 4О15113И від 16.12.2015, платіжного доручення № 399 від 27.10.2016 на суму 2 165 769 935,07 грн., які долучені до справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до п.8 договору поруки відповідач повинен був передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором, проте станом на день звернення до суду не виконав свої зобов'язання. Пояснив, що загальна сума обов'язків боржника за кредитним договором була меншою, ніж сума забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань, що дозволяло ТОВ «ІМПЕРІЯ ЛІТ» безперешкодно досягти мети своєї господарської дії, реалізувати права кредитора, надходження коштів від реалізації таких прав для сплати кредиту та відсотків, податків, зборів та ін. Таким чином, позивач, не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника, був позбавлений можливості своєчасно стягнути кошти з останнього та поніс збитки, враховуючи, що сплачені в рахунок договору поруки кошти були кредитними коштами поручителя відповідно до кредитного договору, а також втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки. Посилаючись на вищевикладене та положення ст.ст. 526, 530, 612, ЦК України, істотне порушення відповідачем умов договору, просить суд розірвати з 02.11.2016 року договір поруки №4О15113И/П від 26.10.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав .

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Умовами договору поруки № 4О15113И/П від 26.10.2016 позивач та відповідач чітко визначили, що виконання поручителем своїх зобов'язань щодо сплати коштів в рахунок виконання боржником його зобов'язань по кредитному договору пов'язане із отриманням відповідної вимоги від кредитора боржника - банку. Після виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором до нього автоматично переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання, і у кредитора (банку) виникає обов'язок передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Правовідносинам сторін в частині зобов'язання банку передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлстрім" (надалі - TOB "Ойлстрім") по кредитному договору від 16.12.2015 № 4О15113И, що був укладений між позивачем та TOB "Ойлстрім", а саме - кредитну справу по кредитному договору від 16.12.2015 № 4О15113И, вже було надано правову оцінку при розгляді Господарським судом міста Києва справи № 910/14064/17.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/14064/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017, набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржено, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання останнього передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлстрім" (надалі - TOB "Ойлстрім") по кредитному договору від 16.12.2015 № 4О15113И, що був укладений між позивачем та TOB "Ойлстрім", а саме - кредитну справу по кредитному договору від 16.12.2015 № 4О15113И.

Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах).

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення №910/14064/17 від 18.10.2017 Господарського суду міста Києва має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

У вказаному судовому акті встановлено, що позивачем, у свою чергу, не подано жодних доказів на обґрунтування того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором. Також позивачем не подано доказів в підтвердження того, що ним були виконані зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків за Кредитним договором в повному обсязі, а отже - позивачем не доведено, що ним, як поручителем виконано обов'язок TOB "Ойлстрім", як боржника за Кредитним договором. Окрім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач звернувся до позивача, як поручителя, з відповідною вимогою, яка передбачена умовами Договору поруки, а отже - обов'язок виконання позивачем договору поруки є недоведений.

При розгляді даної справи позивачем також не надано доказів звернення до відповідача з вимогою надати документи, які підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, а також доказів висловлення відмови від передання таких документів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору поруки передбачено, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, приписи ст. 651 ЦК України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

В той же час суд відзначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитними договорами, значною мірою позбавило Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" того, на що воно розраховувало при укладенні договору.

Також позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з вимогою надати документи, які підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, а також доказів висловлення відповідачем відмови від передання таких документів.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

В даному випадку, відсутні будь-які відомості щодо завдання позивачеві відповідної шкоди, наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору зі сторони відповідача.

Посилання позивача на той факт, що в результаті дій банку ним не було досягнуто очікуваного результату при укладенні договору - отримання від боржника коштів забезпечення зобов'язання, сума яких за розрахунками позивача перевищувала б суму кредитного зобов'язання, що дало б можливість поручителю безперешкодно вчиняти господарські дії, у т.ч. щодо погашення власних кредитів, сплати податків та зборів, не підтверджено належними засобами доказування, оскільки позивач не надав доказів повного виконання зобов'язань боржника перед кредитором, факту звернення до банку та отримання безпідставної відмови від надання документів та вчинення сукупності усіх визначених дій щодо реалізації своїх прав поручителя у випадку невиконання боржником зобов'язань та виконання цих зобов'язань за нього поручителем у повному обсязі.

Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір поруки №4О15113И/П від 26.10.2016, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази, документи та пояснення в їх сукупності, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Італія Літ" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору поруки №4Б13475И/П від 23.11.2016 у повному обсязі.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ЛІТ" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору поруки №4Б13475И/П від 23.11.2016 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 30.03.2018

Суддя О.М.Ярмак