РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2018Справа № 910/21076/17

За позовом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології

автомобільних мийок"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 221 908,17 грн.

Суддя Удалова О.Г.

представники учасників справи:

від позивача Мосійчук О.В., довіреність від 11.12.17

від відповідача Щуренко І.С., довіреність від 18.12.17

Сікачьов С.М., довіреність б/н від 21.03.2018

від третьої особи Костюк О.М., довіреність № 062/02/07-55 від 03.01.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Олександрівська клінічна лікарня м. Києва (далі - позивач, Лікарня) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології автомобільних мийок" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 221 908,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, на підставі договору, є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 241,02 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1, корпус 11, яке перебуває на балансі позивача, а тому зобов'язаний відшкодовувати витрати останнього по сплаті земельного податку. Проте, відповідач, за твердженням позивача, відповідних відшкодувань не здійснює, у зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті земельного податку в розмірі 221 908,187 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21076/17 та призначено її розгляд на 19.12.2017, позивача зобов'язано подати, зокрема, нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, передане в оренду відповідачу на підставі укладених сторонами договорів № 1322 від 20.08.2013 р. та № 1322-1 від 22.12.2016 р. (нова редакція); нормативно-правове обґрунтування з наведенням правової позиції Верховного Суду України та Вищого господарського суду України щодо стягнення з відповідача відшкодування земельного податку за умови відсутності такого обов'язку в укладених сторонами договорі; розгорнутий (детальний) розрахунок боргу по відшкодуванню земельного податку з наведенням порядку здійснення його розрахунку за кожен місяць спірного періоду з квітня 2016 р. по жовтень 2017 р.; належні докази сплати позивачем земельного податку у спірний період з квітня 2016 р. по жовтень 2017 р. (оригінали для огляду у судовому засіданні, належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи). Відповідача зобов'язано подати відзив на позовну заяву.

19.12.2017 через відділ діловодства суду відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно з яким просить суд відмовити у позові повністю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2017 призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі № 910/21076/17 на 18.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2018 відкладено підготовче засідання на 08.02.2018.

08.02.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2018 відкладено підготовче засідання на 20.02.2018 та залучено до участю у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент).

15.02.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду від 08.02.2018.

У підготовчому засіданні 20.02.2018 оголошена перерва до 06.03.2018 та продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/21076/17 на 30 днів.

Третя особа у підготовче засідання 06.03.2018 не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду підготовчого засідання повідомлена належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 22.03.2018 для розгляду справи по суті.

Під час судового засідання 22.03.2018 представник позивача надав свої пояснення, відповідно до яких позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні 22.03.2018 проти заявлених позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Представник третьої особи під час судового засідання надав свої пояснення.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу.

У судовому засіданні 22.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.08.2015 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва та товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології автомобільних мийок» було укладено договір № 1322 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду зі строком дії до 18.08.2016.

Надалі, 22.12.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва та товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології автомобільних мийок» було укладено договір оренди в новій редакції, а саме договір № 1322-1 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Департамент на підставі протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 01.11.2016 (протокол № 29) передає, а Товариство приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1, корпус № 11 для іншого використання нерухомого майна (мийка).

За умовами п. 1.2. договору, цей правочин визначає взаємовідносини Сторін щодо строкового, платного користування Орендарем об'єктом оренди.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 241,02 кв. м., у т.ч. на 1 поверсі 241,02 кв. м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Строк дії договору встановлено з 22.12.2016 по 20.12.2019 (п. 9.1. договору).

Розділом 3 договору передбачено порядок та умови сплати орендарем орендної плати. Зокрема, п. 3.6. договору передбачено, що орендна плата сплачується Товариством на рахунок підприємства-балансоутримувача, яким є Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Судом встановлено, що акт приймання-передачі об'єкту оренди між сторонами підписано 20.08.2013.

Орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності Товариства щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця (п. 3.7. договору).

Позивач, посилаючись на статті 796, 797 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), стверджує, що Товариство зобов'язано крім встановленої договором орендної плати також відшкодувати йому, як балансоутримувачу, понесені витрати за сплату земельного податку.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України (далі - ЗК України), за приписами статті 206 якого використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 5.2. Додатку 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішень Київської міської ради від №58/923 28.01.2015 та від № 57/57 22.12.2015) Положення про плату за землю в місті Києві, ставка податку за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3% від їх нормативно-грошової оцінки, за винятком земельних ділянок зазначених у пунктах 5.3 -5.6 цього Положення.

Відповідне роз'яснення на офіційний запит позивача було отримано від Головного управління ДФС України в листі від 19.05.2016 №11119/10/26-15-12-04-18, згідно з яким застосовується 3% ставка податку за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено та які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності).

У зв'язку з цим позивач у позовній заяві, посилаючись на норми податкового законодавства та обставини щодо встановлення ставки земельного податку, стверджує, що саме відповідач має сплачувати земельний податок, а в частині, сплаченій позивачем, відповідач має відшкодувати відповідні понесені позивачем витрати.

Позивач зазначає, що не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним, Олександрівська клінічна лікарня м. Києва перераховує земельний податок за платника земельного податку (орендаря), чим порушує вимоги діючого законодавства України.

Також, позивач у позові зазначає, що розрахунок орендної плати здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 21.04.2015 року №415/1280.

Відповідно до рішення III сесії VII скликання Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" передбачається, що орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства - балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у підпункті 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності.

Пунктом 6.5. Положення встановлюється, що крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств - балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди.

Позивач в позові стверджує, що Товариство є платником земельного податку на загальних підставах, та відповідності до п. 284.3 статті 284 ПК України, п. 6.5. Рішення Київради № 415/1280 від 21.04.2015, зобов'язане сплачувати земельний податок за користування об'єктом оренди у розмірі 3% від його нормативно грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 ПК України).

У зв'язку з цим Лікарня зазначає, що виставляла відповідачу рахунки-фактури та акти виконаних робіт на оплату відшкодування земельного податку до 10 числа поточного місяця, які, за твердженнями позивача, залишились не оплачені, що зумовило звернення з даним позовом до суду.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Лікарнею, відповідач, починаючи з квітня 2016 року, припинив відшкодовувати балансоутримувачу (позивачу) земельний податок, у зв'язку з чим за Товариством рахується сума заборгованості по сплаті земельного податку, яка станом на 01.11.2017 становить 221 908,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача направлялась претензія-вимога щодо відшкодування суми земельного податку, яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно з приписами статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктами оподаткування, відповідно до приписів ст. 270 ПК України, є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (ст. 288 ПК України).

Таким чином, з огляду на наведені норми податкового законодавства, земельний податок сплачується власниками або землекористувачами земельних ділянок безпосередньо до органу, контролюючого сплату податків (тобто фіскальної служби) на підставі поданої ними податкової декларації.

Оскільки в розумінні норм Земельного кодексу України Товариство не є учасником відповідних відносин щодо землекористування, з ним не укладено договір оренди чи суборенди землі, відсутні підстави стверджувати, що відповідач є платником земельного податку.

Наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що платником земельного податку до місцевого бюджету відповідно до вимог Земельного та Податкового кодексів України є Олександрівська клінічна лікарня м. Києва. Підставою зобов'язань позивача щодо сплати земельного податку є Податкова декларація з плати за землю, яка в обов'язковому порядку щороку подається та реєструється в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, та за якою не пізніше 20 числа, що настає за звітним періодом, сплачується земельний податок до місцевого бюджету.

Як стверджує позивач, зобов'язання відповідача щодо сплати земельного податку виникає на підставі статті 796 ЦК України, відповідно до якої одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою (ст. 797 Цивільного кодексу України).

Розрахунок орендної плати здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 21.04.2015 р. № 415/1280. Вказаною методикою передбачено, що окрім орендної плати орендарі, яким є Товариство, зобов'язані компенсувати витрати підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди (п. 6.5. Методики).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 6 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням III сесія VII скликання Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» визначено орендну плату та інші платежі.

Зокрема, п. 6.4. ст. 6 Положення визначено, що орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у п.п. 6.5. цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності.

Згідно з п. 6.5. ст. 6 Положення, крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги.

Таким чином, відповідним п. 6.5. ст. 6 Положення чітко визначено, що орендар сплачує саме компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, що відбувається на підставі укладеного між орендарем та підприємством-балансоутримувачем договору.

Відповідне положення спростовує посилання позивача та третьої особи на виникнення у відповідача податкових зобов'язань зі сплати земельного податку. Відповідні зобов'язання виникають у особи землекористувача, якою є позивач, і, в залежності від фактично понесених витрат, підлягають відшкодуванню орендарем (пропорційно площі займаної земельної ділянки), що має бути врегульовано відповідним укладеним між орендарем та підприємством-балансоутримувачем договором про відшкодування (в тому числі й інших витрат підприємства-балансоутримувача).

Відсутність відповідного договору (чи відсутність в договорі оренди відповідної умови про відшкодування), в якому має бути визначено розмір, порядок та строки відшкодування, виключає настання у орендаря договірних зобов'язань з відшкодування витрат балансоутримувача (щодо сплати земельного податку) і свідчить про погодження інших умов оренди без відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогами про укладення договору про відшкодування інших витрат, у тому числі, понесених на сплату земельного податку, в якому мають бути зафіксовані розмір земельної ділянки та розмір податку, який сплачується підприємством-балансоутримувачем з відповідної земельної ділянки і підлягає відшкодуванню орендарем.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 796 ЦК України визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Згідно зі статтею 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Однак, відповідні норми статей 796, 797 параграфу 4 глави 58 ЦК України регулюють правовідносини щодо найму будівлі або іншої капітальної споруди, тобто йде мова про передачу в оренду окремо розташованих цілісних об'єктів оренди (будівлі, окремі споруди), розташованих на пов'язаній саме з такими об'єктами земельній ділянці повністю одному орендарю.

Як вбачається з довідки № Ю-28340/2017 про розміри нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 01.03.2017, нормативну грошову оцінку проведено щодо земельної ділянки загальною площею 94197,41 кв. м. Тобто відповідне значення стосується площі всієї земельної ділянки, з якої позивач сплачував земельний податок.

У той же час, згідно з даними відповідної довідки, на землі без орендарів та споруд припадає 92399,36 кв. м., частина земельної ділянки, що припадає на орендарів будівель та споруд становить лише 1798,05 кв. м. (вартість 27576848,05 грн.). Також довідково зазначено, що ставка податку 3% розраховується щодо земельної ділянки 1798,05 кв. м, щодо решти землі ставка земельного податку становить 0%.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість та неправомірність наданого позивачем розрахунку суми, яка, на думку позивача, підлягає відшкодуванню відповідачем.

Норма п.п. 284.3 ст. 284 ПК України, на яку посилається позивач, передбачає, що якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території. Тобто, відповідна норма визначає порядок сплати та розмір земельного податку, який має сплачувати позивач з земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що здаються в оренду (на загальних підставах). У даному випадку стосовно площі 1798,05 кв. м. - частини земельної ділянки, що припадає на орендарів будівель та споруд, з якої має розраховуватись пропорційно частка відповідача.

Оскільки між сторонами відсутні договори щодо відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на сплату земельного податку, відсутня норма законодавства, яка передбачає безумовне зобов'язання орендаря здійснювати відшкодування, зобов'язання згідно з п. 6.5. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва № 415/1280 від 21.04.2015 опосередковано умовою про наявність договору про відшкодування, у відповідача не виникають відповідні зобов'язання щодо компенсації позивачу витрат на сплату земельного податку. Крім того, відсутні домовленості сторін щодо розміру, порядку нарахування та строків сплати відповідних компенсаційних платежів.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Відповідно до положень статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, як то передбачено частиною 1 статті 77 ГПК України.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно положень статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-75, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Олександрівської клінічної лікарні м. Києва до товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології автомобільних мийок", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)про стягнення 221 908,17 грн. повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова