РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/22251/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсол Трейд», м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Версалія», м. Дніпро

про присудження до виконання обов'язку в натурі

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники учасників справи:

від позивача - Рогачова А.К. (представник за довіреністю);

від відповідача - Житник О.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явились.

В судовому засіданні 13.03.2018р., відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено сторін, що повний текст рішення буде складено та підписано 27.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

12 грудня 2017 року на розгляд Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №64 від 28.11.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсол Трейд» (позивач), в якій викладені позовні вимоги про присудження до виконання обов'язку Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (відповідач) в натурі, а саме: передати позивачу оригінали кредитних договорів №4В13493Д від 16.08.2013р., №4В13494Д від 19.08.2013р., №4В13510И від 20.08.2013р., №4В13514И від 23.08.2013р. та усіх інших документів, що підтверджують перехід позивачу права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Версалія» за вищезазначеними кредитними договорами (платіжні доручення, квитанції тощо), та всі інші документи, які свідчать про їх виконання, на підставі договору поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р.

Позовні вимоги мотивовані наступним:

Позивачем було виконано перед відповідачем свої зобов'язання за договором поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р., а саме сплачено на користь відповідача 1 594 618 593,65 грн. П. 10 вказаного договору поруки передбачено обов'язок відповідача протягом п'яти робочих днів у випадку виконання позивачем обов'язку ТОВ «Версалія» передати позивачу належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки ТОВ «Версалія» за кредитним договором. Проте, зазначені зобов'язання відповідачем станом на день звернення позивача до суду виконані не були.

Відповідач надав суду відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивуючи це тим, що жодним положенням будь-якого договору чи чинного законодавства не передбачено обов'язку відповідача надати позивачу оригінали документів, про які вказує позивач відповідно до позову. Крім того, відповідач посилається на недоведеність позивачем факту порушення його права відповідачем.

Ухвалою від 13.12.2017р. було порушено провадження у справі та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Версалія» (ТОВ «Версалія», третя особа).

15.12.2017р. набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 частини першої розділу ХІ (Перехідні положення) вказаного кодексу справи у судах першої інстанції, провадження в яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 11.01.2018р. було вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні 06.02.2018р. було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.03.2018р.

В судове засідання 13.03.18р. представник третьої особи не з'явився, причин неявки не повідомив. Письмових пояснень по справі від третьої особи до суду не надходило.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2018р. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечив і вказав про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

4 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки №4В13493Д/11 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи, далі за текстом - договір поруки).

Предметом цього договору є надання поруки позивачем перед відповідачем за виконання ТОВ «Версалія» своїх зобов'язань за кредитними договорами №4В13493Д від 16.08.2013р., №4В13494Д від 19.08.2013р., №4В13510И від 20.08.2013р., №4В13514И від 23.08.2013р., а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до умов відповідних кредитних договорів (п. 1 договору поруки).

Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання ТОВ «Версалія» обов'язку пункту 1 цього договору, відповідач направляє на адресу позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до пункту 6 договору поруки позивач зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі відповідача, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

До позивача, що виконав обов'язки ТОВ «Версалія» за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Версалія» перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 договору поруки).

Відповідач зобов'язаний у випадку виконання позивачем обов'язку ТОВ «Версалія» за кредитним договором передати позивачу впродовж п'яти робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки ТОВ «Версалія» за кредитним договором (п. 10 договору поруки).

08.11.2016р. позивачем було перераховано на користь відповідача 1 594 618 593,65 грн., а саме:

- 800 417 009,66 грн.: призначення платежу - в якості виконання зобов'язань за кредитним договором №4В13493Д від 16.08.2013р. згідно договору поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р.;

- 578 802 341,33 грн.: призначення платежу - в якості виконання зобов'язань за кредитним договором №4В13494Д від 19.08.2013р. згідно договору поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р.;

- 44 438 388,84 грн.: призначення платежу - в якості виконання зобов'язань за кредитним договором №4В13510И від 20.08.2013р. згідно договору поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р.;

- 170 960 853,82 грн.: призначення платежу - в якості виконання зобов'язань за кредитним договором №4В13514И від 23.08.2013р. згідно договору поруки №4В13493Д/П від 04.11.2016р.

Викладене підтверджується платіжними дорученнями №№ 347, 348, 349, 350 від 08.11.2016р. (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Згідно приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Оскільки між сторонами по справі внаслідок укладення договору поруки склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 531 Цивільного кодексу України передбачено право боржника виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором.

Проте, положеннями договору поруки встановлений наступний строк виконання позивачем зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користуванням кредиту - 5 (п'ять) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги відповідача із зазначенням порушеного зобов'язання (п. 6).

Однак, відповідач не направляв на адресу відповідача відповідної письмової вимоги.

За таких обставин, строк виконання зобов'язань у позивача перед відповідачем за договором поруки станом на 08.11.2016р. не настав.

Положеннями статті 556 Цивільного кодексу України встановлено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Проте, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами №4В13493Д від 16.08.2013р., №4В13494Д від 19.08.2013р., №4В13510И від 20.08.2013р., №4В13514И від 23.08.2013р., та того, що за рахунок коштів в загальній сумі 1 594 618 593,65 грн. позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за боржника за вказаними кредитними договорами, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитними договорами в повному обсязі.

Крім наведеного вище, суд окремо звертає увагу на те, що положеннями договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено обов'язок відповідача передати позивачу саме належним чином засвідчені копії відповідних документів, а неї хні оригінали, як зазначено в прохальній частині позовної заяви.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження порушення відповідачем прав позивача, встановлених договором поруки, внаслідок ненадання оригіналів відповідних документів.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє позивачу у вимозі про стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.03.2018р.

Суддя О.В. Котков