РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2018Справа № 910/21894/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал";

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Джерела";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічного акціонерного товариства "Київенерго";

про стягнення заборгованості 321 081,74 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Карандюк Ю.О., представник, довіреність № 214 від 22.01.2018 р.;

Від відповідача: Бузань Ю.І., представник, довіреність № 4 від 10.01.2018 р.;

Від третьої особи:не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 03134/4-02 від 24.09.2003 року у розмірі 240 606,43 грн., 53 084,79 грн. інфляційної складової боргу, 6 944,37 грн. трьох відсотків річних, 8 415,83 грн. пені, 12 030,32 грн. штрафу, а також 4 816,23 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 року порушено провадження у справі № 910/21894/16, розгляд справи призначено на 20.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 року відкладено розгляд справи на 24.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів; відкладено розгляд справи на 07.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року призначено у справі № 910/21894/16 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено.

До Господарського суду міста Києва від Київському науково-дослідному інституту судових експертиз надійшов лист про повернення матеріалів господарської справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року провадження у справі № 910/21894/16 поновлено, слухання справи призначено на 10.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року до участі у справі залучено Публічне акціонерне товариство "Київенерго" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 року слухання справи відкладено до 18.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 року ухвалено розгляд справи №910/21894/16 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018 року ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/21894/16 до судового розгляду по суті на 01.03.2018.

У судовому засіданні 01.03.2018 оголошувалась перерва у справі до 13.03.2018 р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 та 20.03.2018 розгляд справи відкладався у зв'язку з неявкою представників відповідача.

Під час розгляду спору по суті 29.03.2018 року представник позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.03.2018 р. проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своїх письмових поясненнях по суті спору.

Третя особа в судове засідання 29.03.2018 не з'явилась.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерка компанія «Київводоканал» (постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Джерела» (далі - ОСББ «Джерела» або Абонент) було укладено договір №03134/4-02 від 24.09.2003 на послуги водопостачання та водовідведення (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість послуг з водопостачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, в зв'язку з чим у відповідача за кодом 2-77 за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 утворилася заборгованість розміром 64 485,93 грн. та за кодом 2-50077 за період з 01.11.2013 по 30.09.2016 в розмірі 176120,50 грн. За неналежне виконання зобов'язань позивачем також нараховані 53 084,79 грн. інфляційної складової боргу, 6 944,37 грн. трьох відсотків річних, 8 415,83 грн. пені та 12 030,32 грн. штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник забезпечує, як уже зазначалося вище, постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам, та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Абонент, в свою чергу, зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг Абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.3. договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з Правилами користування.

Згідно п. 3.4. договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Згідно п. 2.3. договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 даного договору, щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту. Інформація повинна бути надана у такому розрізі: заборгованість мешканців, на власні потреби, орендарів і субабонентів, що фінансуються з районного і міських бюджетів, інших орендарів і субабонентів, за холодну воду для приготування гарячої води, субсидії ветеранам ВВВ, пільги учасникам ліквідації на ЧАЕС, різницю в тарифах.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноваженого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (п. 3.5. договору).

Позивач обгрунтовує свої вимоги актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем, які підтверджують факт падання послуг та їх об'єми.

Судом встановлено, що в суму заборгованості позивачем включена заборгованість за холодну воду та стоки за кодом 2-77 за період з січня по вересень 2016 року та заборгованість за воду, що іде на підігрів та стоки за кодом № 2-50077 за період з листопада 2013 по вересень 2016 року.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилається, зокрема, на відсутність в нього договірних відносин з позивачем щодо постачання питної води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

Такі твердження відповідача господарський суд вважає хибними з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 (далі - Правила № 190), договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

З урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування обсягів питної води відповідачу, що йде на підігрів, та відповідно стоків, проводиться згідно показників повіреного та опломбованого приладу обліку Cosmos WPD-50 № 9846732 встановленого на водопровідному вводі до водопідігрівача у вбудованому індивідуальному тепловому пункті, що підтверджується наявними в матеріалах справи розпорядженнями на реєстрацію водолічильника та відкриття особового рахунку, а також актом обстеженням від 15.06.2016 та актом опломбування від 15.06.2016 року, які підписані представником ОСББ «Джерела». Листом № 39 від 04.05.2006 року адресованому Директору розрахункового департаменту ВАТ «АК Водоканал» Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Джерела" зверталося з проханням направити представника останнього для опломбування та прийняття на облік, зокрема, встановленого 12.04.2006 року в лінії підводу води на підігрів водолічильника № 9482796-03 який знаходиться в приміщенні ІТП за адресою: м. Київ-140, вул. Вишняківська, 13.

На підтвердження відсутності на балансі ОСББ «Джерела» вбудованого бойлеру відповідач надав суду копію договору укладеного між ПАТ «Київенєрго» та ОСББ «Джерела» датований 05.10.2017, тоді як позовний період у даній справі заявлений по вересень 2016 включно.

У своїх письмових поясненнях третя особа у справі - ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» зазначає, що за спірний період між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не існувало договірних відносин, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» купувало б у ПАТ «АК «Київводоканал» питну воду, яка в подальшому використовувалася б ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» для виготовлення гарячої води та її продажу для будинку 13 по вул. Вишняківській, у зв'язку із тим, що для даного будинку ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не має статусу виконавця комунальних послуг з централізованої поставки гарячої води та централізованого опалення. Таким чином, відповідачем за спірний період не проводились і не могли проводитись оплати ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» послуг з постачання питної води, яка в подальшому використовується для підігріву. За питну воду, яка використовується для приготування гарячої води, Відповідач за спірний період повинен сплачувати ПАТ «АК «Київводоканал», а не ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

Також, відповідач стверджує, що у нього відсутній обов'язок сплачувати за стоки гарячої води, тому що такий обов'язок не передбачений чинним законодавством та договором між сторонами.

Однак, відповідно до договору № 03134/4-02 від 24.09.2003 позивач надає послуги не лише з водопостачання, але й з водовідведення. ПрАТ «АК «Київводоканал» є єдиним підприємством, яке має технічну можливість здійснювати приймання каналізаційних стоків, тому ПрАТ «АК «Київводоканал» має виключне право отримувати плату за надання даного виду послуг. Дане право підтверджується не лише договором між сторонами та можливістю фактично ці послуги надавати, а й законодавчо закріплено у Правилах приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила №37) відповідно до яких позивач цілодобово приймав від відповідача каналізаційні стоки.

Пунктом 1.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правила №37, а- також місцевій правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пуйхту.

Відповідно до п. 1.2 Правила № 37 поширюються на комунальні підприємства водопровідно- каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Пунктом 1.4 Правил № 37 абонент Водоканалу - юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації;

Згідно цього ж пункту стічні води Підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Тобто, як вбачається з наведених норм, стічні води не розподіляються в залежності від їх походження (чи то стоки холодної води, чи то стоки гарячої води).

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

З наданого позивачем розгорнутого розрахунку позовних вимог вбачається, що заявлена до стягнення сума основного боргу складається з:

- 64 485,93 грн. боргу за постачання питної води (вода + стоки) за період з січня 2016 року по вересень 2016 року за кодом № 2-77,

- 176 120,50 грн. боргу за постачання питної води (вода + стоки) за період з листопада 2013 року по вересень 2016 року за кодом № 2-50077.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Слід зазначити, що відповідач документально не підтвердив про незгоду щодо кількості або вартості отриманих за спірний період послуг, свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв. Тому, в силу положень договору, кількість та вартість наданих позивачем з листопада 2011 року по червень 2014 року послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими відповідачем.

Матеріалами справи належним чином підтверджується надання позивачем у спірний період послуг з водопостачання та водовідведення за обліковими кодами № 2-77 та № 2-50077 та існування заборгованості у відповідача у заявлений період згідно договору послуги у загальному розмірі 240 606,43 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, в силу ст. 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та підпункту 5 пункту 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за постачання води та приймання стічних вод в розмірі 240 606,43 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасну оплату послуг Абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 4.1. договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг Абонент сплачує штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати платежів за договором.

Дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки суми пені та штрафу, господарський суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 415,83 грн. пені та 12 030,32 грн. штрафу підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті наданих послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 53 084,79 грн. інфляційних втрат та 6 944,37 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 53 084,79 грн. інфляційних втрат та 6 944,37 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 ГПК України , суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Джерела" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 1-А, ) 240 606 (двісті сорок тисяч шістсот шість) грн. 43 коп. основного боргу, 50 084 (п'ятдесят тисяч вісімдесят чотири) грн. 79 коп. інфляційних втрат, 6 944 (шість тисяч дев'ятсот сорок чотири) грн. 37 коп. 3 % річних, 8 415 (всім тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 83 коп. пені, 12 030 (дванадцять тисяч тридцять) грн. 32 коп. штрафу та 4 816 (чотири тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 30.03.2018 р.