РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2018Справа № 910/20999/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача 1.Національний банк України 2.Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор» 3.ОСОБА_7
провизнання правочинів недійсними

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивача Бериндя О.О. - представник
від відповідача Маркович В.О. - представник
від третьої особи -1ОСОБА_4 - представник
від третьої особи -2ОСОБА_5 - представник
від третьої особи -3 не з'явився - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрованого за №248;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрованого за №249;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимог від 30.01.2015 за договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні договори відступлення прав вимоги за договорами забезпечення укладені внаслідок укладення та на виконання договору факторингу, а рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 по справі №910/13192/16 вказаний договір факторингу було визнано недійсним. З огляду на наведене, позивач на підставі ст.216 Цивільного кодексу України стверджує, що договори забезпечення є недійсними у зв'язку з недійсністю договору факторингу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/20999/17, залучено до участі у справі Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор» та ОСОБА_7 третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та призначено розгляд справи на 21.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 6, ст. 56) та викладено його у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017 вирішено справу №910/20999/17 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.02.2018.

В судовому засіданні 22.02.2018 оголошувалась перерва до 28.02.2018.

В судове засідання, призначене на 22.02.2018, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем не було зазначено, якої саме вимоги, встановленої положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України, не було додержано сторонами в момент вчинення спірних правочинів.

Третя особа-1 позов підтримує та зазначає, що спірні договори укладалися без письмової згоди Національного банку України як заставодержателя за договором застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014, а тому такі договори суперечать ст.ст. 579, 586 Цивільного кодексу України та ст.ст.7, 17 Закону України «Про заставу».

Представник третьої особи-2 в судове засідання з'явився, проти позову заперечив.

Третя особа-3 представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалася.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.07.2010 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (надалі - Банк) та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор» (позичальник) було укладено Кредитний договір №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті).

22.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» як фактором підписано договір факторингу №6082-20/15-7 (надалі - Договір факторингу).

За вказаним Договором факторингу Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» право вимоги за кредитним договором №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор».

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт передає (відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до боржника за кредитним договором і зобов'язується сплатити клієнту суму, визначену в п. 3.1 цього Договору, на умовах, визначених цим договором. За цим договором клієнт відступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 2.3 Договору факторингу даним договором сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги за кредитним договором, клієнт відступає факторові права вимоги за договором забезпечення, яким забезпечується виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме:

- Договір застави №48872-49.12 від 13.06.2013, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №195;

- Договір іпотеки №48870-49.12 від 13.06.2013, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №194;

- Договір застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником;

- Договір поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та ОСОБА_7;

- Договір застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником;

- Договір застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником (надалі - Договори забезпечення).

02.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» підписано Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015, відповідно до якого клієнт передає (відступає) право вимоги до ПАТ «Уманьавтодор» за кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010 з додатковими угодами та додатками до нього, укладений між клієнтом та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор», фактору, а фактор цим приймає права вимоги.

Як свідчать обставини справи, на виконання п. 2.3 Договору факторингу 30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) були укладені договори про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010.

Так, 30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Наталією Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №248, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за Договором застави №48872-49.12 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор» (як заставодавцем), та посвідченим 13.06.2013 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №195.

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Наталією Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №249, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному іпотекодержателю право вимоги за Договором іпотеки №48870-49.12 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним іпотекодержателем та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор» (як іпотекодавцем), та посвідченим 13.06.2013 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №193.

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за Договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор».

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному кредитору право вимоги за Договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_7.

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за Договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор».

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель або первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за Договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор» (надалі вищевказані договори від 30.01.2015 - Договори відступлення).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що зазначені Договори відступлення були укладені на виконання Договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015, який в подальшому визнано недійсним за рішенням суду, а тому, за твердженням позивача, з огляду на положення ст.216 Цивільного кодексу України, наявні підстави для визнання даних Договорів відступлення недійсними.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В оспорюваних Договорах відступлення зазначено, що відступлені на користь відповідача на підставі Договору факторингу права вимоги за Кредитним договором забезпечуються заставою, іпотекою чи порукою (відповідно) за одним із спірних Договорів відступлення, та вказано, що Банк згідно з Договором факторингу зобов'язався відступити на користь відповідача усі права за відповідними договорами забезпечення.

Отже, спірні договори були укладені сторонами саме на виконання Договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015. При цьому, дана обставина безпосередньо зазначена і в тексті самих Договорів відступлення.

В свою чергу, як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/13192/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017, Договір факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь», визнано недійсним.

За приписами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За правовою природою оспорювані договори є правочинами щодо забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Суд відзначає, що призначенням способів забезпечення виконання зобов'язання є захист саме інтересів кредитора за основним зобов'язанням від порушень боржником взятих на себе зобов'язань. Правова суть забезпечення полягає в тому, що забезпечена сторона, крім прав за основних зобов'язанням, наділяється також додатковими правами, якими вона може скористатися у разі неспроможності боржника або в інших випадках, передбачених законом чи договором.

Водночас, оскільки Договір факторингу визнано судом недійсним, то в силу ст. 216 Цивільного кодексу України такий правочин не створив правових наслідків ані у вигляді переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» права вимоги за Кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010 (і, відповідно, заміни кредитора у основному зобов'язанні), ані у вигляді виникнення у Банку обов'язку відступити разом з відступленням права вимоги за Кредитним договором прав вимоги за Договорами забезпечення (як це обумовлено п. 2.3 Договору факторингу).

При цьому, як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/13192/16, 04.03.2014 між Національним банком України як заставодержателем та ПАТ «Банк «Київська Русь» як заставодавцем було укладено договір застави майнових прав №09/ЗМП (далі договір застави), в т.ч. майнових прав, що виникають з кредитних договорів, що укладені між ПАТ «Банк «Київська Русь» і юридичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 до договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 Національному банку України передані майнові права за Кредитним договором №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010, який укладено між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ПАТ «Уманьавтодор».

Пунктом 3.4.5 вказаного договору застави передбачено, що заставодавець зобов'язаний не вносити надалі змін до кредитних договорів та забезпечувальних договорів без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя.

Суд відзначає, що внаслідок укладення спірних Договорів відступлення фактично внесено зміни до забезпечувальних договорів, про які йде мова у п. 3.4.5 договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014, оскільки в даному випадку змінилась особа поручителя/майнового поручителя за відповідними забезпечувальними договорами.

Проте, доказів надання згоди Національним банком України як заставодержателем за договором застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 відповідачем не надано, а Національним банком України факт надання згоди заперечується.

За таких обставин, спірні Договори відступлення суперечать положенням ст. 586 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про заставу» та п. 3.4.5. договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь».

Таким чином, враховуючи, що Договори відступлення прав вимоги за Договорами забезпечення укладені внаслідок укладення та на виконання Договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015, який за рішенням суду визнано недійсним, а також враховуючи, що спірні договори укладені без надання на це згоди Національного банку України як заставодержателем за договором застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 (що є порушенням ст. 586 Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України «Про заставу» та п. 3.4.5. договору даного договору застави), вимоги позивача про визнання спірних Договорів забезпечення недійсними є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання спірних договорів недійсними не спростовано.

Твердження відповідача про відсутність порушеного права позивача з огляду на відсутність у третьої особи-2 зобов'язань за кредитним договором, а також посилання відповідача на ту обставину, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.06.2017 у справі №925/1221/14 відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про процесуальну заміну позивача, судом відхиляються, оскільки питання виконання Кредитного договору не входить до кола обставин, які підлягають доказуванню в рамках даної справи, та не спростовують висновків суду про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Наталією Іванівною та зареєстрований та зареєстрований в реєстрі за №248, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

3. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Наталією Іванівною та зареєстрований та зареєстрований в реєстрі за №249, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

4. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

5. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

6. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

7. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 за договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт».

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» (01004, м.Київ, вулиця Горького, будинок 9, ідентифікаційний код 39114819) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м.Київ, вулиця Хорива, будинок 11-А, ідентифікаційний код 24214088) судовий збір у розмірі 9600 (дев'ять тисяч шістсот) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.03.2018

Суддя Ю.М. Смирнова