ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 справа № 908/1542/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: від ДВС: ОСОБА_5 за довіреністю; ОСОБА_6 за довіреністю; ОСОБА_7, ОСОБА_8 за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від10.01.2018 р.
у справі№ 908/1542/15-г (суддя: Дроздова С.С.)
за позовом до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері», м. Київ Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», м. Лиман, Донецька область
про за участювідшкодування вартості втраченого вантажу при перевезенні залізницею Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного теориторіального управління юстиції в Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просило:

- визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в частині невиконання пункту 11 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області скасувати постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 49372281 та зупинити виконавче провадження за пунктом 11 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов'язати державного виконавця повернути арештовані автомобілі користувачам - структурним підрозділам регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.06.2017 р. у справі № 908/1542/15-г, яка постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р. залишена без змін, у задоволенні вказаної скарги відповідача відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 у справі № 908/1542/15-г та ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.06.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Приймаючи зазначену постанову суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків:

- державний виконавець, відмовляючи відповідачу у задоволенні вимог щодо зупинення виконавчих дій відносно активів ДП «Донецька залізниця», в тому числі і відносно майна, яким наділена РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а саме автотранспортних засобів та повернення затриманих автомобілів їх балансоутримувачам структурним підрозділам РФ «Донецька залізниця», перевищив свої повноваження, що є порушенням ст. 19 Конституції України;

- арештовані автомобілі фактично використовуються структурними підрозділами РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Той факт, що автомобілі були затримані в різних частинах Донецької області, не свідчить про те, що це майно не знаходиться в зоні проведення АТО, це майно є рухомим та належить на праві господарського відання (згідно з реєстраційними документами) ДП «Донецька залізниця» юридичній особі, що зареєстрована та фактично знаходиться у м. Донецьку. При цьому, згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 01.12.2015 р. № 049, РФ «Донецька залізниця» також наділена цим же майном на праві господарського відання. Проте у звязку з проведенням антитерористичної операції реєстраційні документи на це майно не переоформлювалися;

- при прийнятті ухвали від 21.06.2017 р. місцевим господарським судом не було надано належної оцінки доказам, наданим відповідачем, зокрема листу від 14.04.2017 р. № 1266/02.2-35 ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області;

- державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Донецькій області не виконуються вимоги п. 11 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», тому бездіяльність державного виконавця порушує права та законні інтереси відповідача та ПАТ «Укрзалізниця».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 р. відповідачу відмовлено у задоволенні скарги.

Ухвала суду мотивована необґрунтованістю та недоведеністю грошових вимог.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 р., ДП «Донецька залізниця» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким скаргу відповідача на бездіяльність державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач вважає, що державним виконавцем порушено вимоги п. 11 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» в частині обовязкового зупинення вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобовязанням підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що співпадає з позицією Міністерства юстиції України, викладеною у листі № 19761/8987-0-32-17/11.4 від 24.05.2017 р., направленим на запит ПАТ «Укрзалізниця»

Відповідач стверджує, що судом першої інстанції не надано оцінки поясненням ДП «Донецька залізниця» від 10.01.2018 р. в частині невиконання державним виконавцем положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» № 2864-3 від 29.11.2001 р.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018 р. для розгляду справи № 908/1542/15-г сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Сгара Е.В., Мартюхіна Н.О.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 236/2018 від 12.03.2018 р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Сгара Е.В. для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1542/15-г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018 р. визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Геза Т.Д., Мартюхіна Н.О.

26.03.2018 р. на електронну адресу суду апеляційної інстанції від органу ДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу за підписом заступника начальника відділу ОСОБА_9 Вбачається, що даний відзив не підписано електронним цифровим підписом вказаної посадової особи, проте з огляду на його надсилання за допомогою системи «Електронний суд» приймається судовою колегією до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу орган ДВС просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДП «Донецька залізниця» у повному обсязі та витребувати від скаржника адресу для листування (поштову чи електронну) з метою виконання приписів ст. 263 ГПК України.

Клопотання органу ДВС про витребування у ДП «Донецька залізниця» адреси для листування судовою колегією відхиляється за необґрунтованістю, оскільки нормами процесуального законодавства не передбачено у суду апеляційної інстанції такого обовязку.

Представник позивача у судовому засіданні в усній формі проти апеляційної скарги заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представники третіх осіб у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги відповідача.

Представник органу ДВС у судове засідання не зявився, про причини неявки суд письмово не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи всі учасники справи повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2015, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.08.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015, позов Приватного акціонерного товариства "АВК" до Державного підприємства "Донецька залізниця" задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму відшкодування збитків в розмірі 2603200,00 грн. та 52064,00 грн. судового збору.

04.09.2015 на виконання рішення господарським судом Запорізької області 20.05.2015 р. видано відповідний наказ № 908/1542/15-г.

Постановою від 16.11.2015 відкрито виконавче провадження ВП №49372281 з виконання наказу № 908/1542/15-г щодо стягнення з ДП "Донецька залізниця" суми відшкодування збитків у розмірі 2603200,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 52 064,00 грн.

Постановою від 17.02.2016 ВП №49372281 про арешт коштів, накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та належать боржнику ДП "Донецька залізниця" в межах суми 2655264,00 грн.

22.03.2016 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову ВП № 49372281 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах суми 2920790,40 грн.

За розпорядженнями №49372281/4-16П від 25.03.2016 були розподілені кошти, що надійшли на рахунок 24.03.2016 на користь ПАТ "АВК" в рахунок часткового погашення боргу за наказом 908/1542/15-г від 04.09.2015 та в рахунок сплати виконавчого збору.

Листом від 30.03.2016 № 31/5-881 Регіональним сервісним центром в Донецькій області МВС України повідомлено про внесення до БД "Арешт" НАІС ДДАІ МВС арешт транспортних засобів, що належать Державному підприємству "Донецька залізниця" згідно ВП 49372281 від 22.03.2016.

Листом від 27.04.2016 Регіональним сервісним центром в Донецькій області МВС України направлено державному виконавцю інформацію №31/5-1339 про транспортні засоби, які зареєстровані за Державним підприємством "Донецька залізниця" з додатком на 74 аркушах.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.05.2016 у справі №908/1542/15-г задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "АВК" про заміну сторони у справі №908/1542/15-г на стадії виконання рішення суду. Здійснено заміну сторони (стягувача), приватного акціонерного товариства "АВК" (код 30482582, місцезнаходження: 87510 м. Маріуполь, пр-т Луніна, 42), на Товариство з обмеженою відповідальністю АВК Конфекшінері (код 39461796, місцезнаходження: 04080 місто Київ, вул. Міжигірська, 82-а) у справі господарського суду Запорізької області № 908/1542/15-г на стадії виконання рішення суду.

Постановою від 31.05.2016 ВП № 49372281 про розшук майна боржника, керуючись ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", оголошено розшук майна транспортних засобів у кількості 1356 одиниць згідно додатку № 1 на 74 аркушах, що належать державному підприємству Донецька залізниця".

У зв'язку з виявленням на території, підконтрольній Україні, окремих транспортних засобів, що належать ДП "Донецька залізниця" та оголошені в розшук, державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 49372281 в період з 26.09.2016 по 23.05.2017 були складені акти опису та арешту майна, винесені постанови про опис та арешт майна боржника.

07.02.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області прийнята постанова ВП № 49372281 про призначення субєкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

13.02.2017 надані ПП "Донецько-Східний Брокерський Торговий Дім" висновки про оцінку транспортних засобів.

Згідно матеріалів виконавчого провадження № 49372281 державним виконавцем було виявлено більше 15 транспортних засобів, з них 4 транспортні засоби передані на реалізацію до ДП "СЕТАМ".

Головою комісії з реорганізації ДП "Донецька залізниця" надіслано лист від 10.04.2017 № б/н на ім'я начальника відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з вимогою зупинення виконавчих дій відносно активів ДП "Донецька залізниця", в тому числі і відносно майна, яким наділена регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", а саме автотранспортних засобів та повернути затримані автомобілі їх балансоутримувачам - структурним підрозділам регіональної філії "Донецька залізниця".

Листом від 14.04.2017 №1266/02.2-35 Відділом примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в задоволенні зазначених вимог було відмовлено і виконавчі провадження не зупинені. Підставою відмови зазначено, що арештоване майно виявлено не на території проведення АТО (м. Слов'янськ, сел. Урзуф, м. Краматорськ, м. Лиман).

В подальшому ДП «Донецька залізниця» звернулось до господарського суду Запорізької області з вищезгаданою скаргою на бездіяльність державного виконавця.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_9 України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст.18 ЗУ Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень згідно з вимогами ст.10 Закону України Про виконавче провадження є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження, за ст.15 Закону України Про виконавче провадження, є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Боржником у виконавчому провадженні № 49372281 з виконання наказу господарського суду Запорізької області у справі № 908/1542/15-г є ДП Донецька залізниця.

Матеріали справи не містять доказів заміни сторони боржника у даному виконавчому провадженні з ДП «Донецька залізниця» на ПАТ «Укрзалізниця».

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що наполягаючи на бездіяльності державного виконавця, ДП Донецька залізниця посилається на п.11 ч.1 ст. 34. Закону України Про виконавче провадження, відповідно до якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Частину першу статті 34 Закону України Про виконавче провадження доповнено пунктом 11 наведеного змісту Законом України від 20.12.2016 р. N 1787-VIII Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції, який набув чинності 17.02.2017 р.

Крім того, Законом України від 20.12.2016 р. N 1787-VIII, розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України Про виконавче провадження доповнено пунктом 10-1 наступного змісту: "10-1. На період дії мораторію, встановленого згідно з пунктом 5-1 розділу III "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження".

Розділ III "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" доповнено пунктами 5-1 і 5-2 такого змісту:

"5-1. До проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству як правонаступнику прав і обов'язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи Товариства за зобов'язаннями таких підприємств.

5-2. Мораторій на звернення стягнення на активи Товариства, встановлений згідно з пунктом 5-1 цього розділу, втрачає чинність після проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству, але не пізніше ніж через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції".

Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23 лютого 2012 року N 4442-VI (далі - Закон N 4442-VI) визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100% акцій якого належать державі (далі - Товариство).

Утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За сталою позицією Верховного Суду України питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами № 200 та № 604, які повязують перехід прав і обовязків ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника, що на теперішній час ще не здійснено та обумовлює відсутність факту правонаступництва зазначених підприємств.

Так, Верховним Судом України у постановах від 08.02.2017 р. № 3-1417гс16, № 3-1586гс16, від 21.06.2017 р. у господарській справі № 905/1775/15 зазначений висновок обґрунтовано наступним.

Відповідно до Закону N 4442-VI та на виконання його вимог постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Постанова N 200) утворено ПАТ "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено й ДП "Донецька залізниця".

За змістом п. 5 Постанови N 200 Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

У межах своїх повноважень та на часткову зміну п. 5 Постанови N 200 Кабінет Міністрів України 12 листопада 2014 року прийняв постанову N 604, якою установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до п. 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за ПАТ "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 цієї постанови.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року N 735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено Статут ПАТ "Українська залізниця".

Згідно з п. п. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону N 4442-VI, Постанови N 200; Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (п. 12 Статуту).

Відповідно до п. п. 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у п. 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" здійснено 21 жовтня 2015 року.

Отже, спеціальним Законом N 4442-VI визначено особливості утворення ПАТ "Українська залізниця", на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Пунктом 5-1. Розділу III "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", яким до проведення, відповідно до законодавства, інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству, як правонаступнику прав і обов'язків зазначених підприємств, встановлено мораторій на звернення стягнення на активи Товариства за зобов'язаннями таких підприємств, стосується саме ПАТ "Українська залізниця".

Зазначене підтверджується і Висновком Комітету з питань транспорту Верховної ОСОБА_9 України до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції", реєстр. N 5428.

Таким чином, боржником у виконавчому провадженні №49372281 з виконання наказу господарського суду Запорізької області у справі №908/1542/15-г є ДП Донецька залізниця, на яке не розповсюджується дія мораторію, встановленого п.5-1. Розділу III "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Скаржником не надано доказів встановлення мораторію на звернення стягнення на активи ДП Донецька залізниця, як боржника у виконавчому провадженні №49372281 з виконання наказу господарського суду Запорізької області у справі №908/1542/15-г, отже відсутні підстави для застосування приписів п.11 ч.1 ст. 34. Закону України Про виконавче провадження. Дана обставина не спростовується листом ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області № 1266/02.2-35 від 14.04.2017 р.

Наполягання скаржника на розміщенні всього його майна на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для застосовування органом державної виконавчої служби приписів пункту 11 статті 34 Закону України Про виконавче провадження щодо боржника - Державного підприємства "Донецька залізниця" за виконавчим провадженням № 49372281.

При цьому, посилання заявника апеляційної скарги на лист Міністерства юстиції України № 19761/8987-0-32-17/11.4 від 24.05.2017 р. не приймається судовою колегією до уваги, оскільки такий документ не є нормативно-правовим актом, обов'язковим до застосування на території України.

Наразі, вимоги ДП Донецька залізниця про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо не виконання пункту 11 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження та зобовязання зупинити виконавче провадження є такими, що не ґрунтуються на приписах законодавства.

Вимоги ДП Донецька залізниця про зобовязання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області скасувати постанову про розшук майна боржника від 31.05.2016 р. у виконавчому провадженні ВП № 49372281 не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 36 Закону України Про виконавче провадження розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Матеріали справи не містять доказів виявлення всіх транспортних засобів, що належать ДП Донецька залізниця, та оголошені в розшук.

Стосовно вимоги скарги в частині зобовязання державного виконавця повернути арештовані автомобілі користувачам структурним підрозділам регіональної філії Донецька залізниця суд зазначає, що відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги скарги щодо повернення арештованого майна не можуть бути розглянуті в межах скарги на дії ВДВС згідно ГПК України, оскільки такі дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до абз. 1 п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги ДП «Донецька залізниця» за необґрунтованістю та недоведеністю.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки поясненням ДП «Донецька залізниця» від 10.01.2018 р. в частині невиконання державним виконавцем положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» № 2864-3 від 29.11.2001 р., судова колегія враховує наступне.

Статтею 1 Закону України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно ст. 2 Закону № 2864 для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобовязань боржника з перерахування фондам загальнообовязкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

У поясненнях б/н від 10.01.2018 р. ДП «Донецька область» посилається на те, що державний виконавець позбавлений права примусової реалізації майна ДП «Донецька залізниця». Відповідач стверджує, що в даному випадку було неправомірно арештовано та реалізовано автомобілі, які є іншими основними засобами виробництва і примусова реалізація яких прямо заборонена законом. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Так, у ДП «Донецька залізниця» на рахунках відсутні грошові кошти, а реалізація майна заборонена законом, державний виконавець повинен повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані пояснення відповідач просив врахувати при розгляді скарги по суті.

Вбачається, що посилаючись на Закон України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" ДП «Донецька залізниця» дійшло висновку про необхідність повернення виконавчого документа державним виконавцем на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не надавши жодного доказу на підтвердження викладених обставин: віднесення спірних автомобілів до категорії інших основних засобів виробництва, про які йдеться у ст. 2 вказаного закону, відсутність грошових коштів на рахунках тощо.

При цьому, у скарзі ДП «Донецька залізниця» не міститься вимоги щодо зобовязання державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу у контексті приписів п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, обставини, викладені у зазначених поясненнях відповідача, не впливають на результат розгляду скарги ДП «Донецька залізниця» на бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 326, 327, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця» на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 р. у справі № 908/1542/15-г залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 р. у справі № 908/1542/15- г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду з дня складення її повного тексту.

У судовому засіданні 28.03.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 28.03.2018 р.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді Т.Д. Геза

ОСОБА_3