КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. Справа№ 910/7153/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

від скаржника - Чередніченко М.О.,

від державної виконавчої служби - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2018 (повний текст ухвали складений 05.02.2018)

у справі №910/7153/14 (суддя Грєхова О.А.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум"

на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідне і конструкторське бюро бурового інструменту"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік"

про стягнення 2 843 471, 59 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" подало до Господарського суду міста Києва скаргу на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 року у справі №910/7153/14 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відхилено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року №910/7153/14 до виконання не сплинув, матеріали справи не містять доказів повного виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року №910/7153/14, а також докази будь-яких порушень з боку державного виконавця.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 року та прийняти нове рішення, яким вимоги скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим господарським судом прийнято ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі. Зокрема скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував питання відкриття двох виконавчих проваджень з виконання одного й того самого наказу. Також, апелянт вказує, що загальна сума арештованих рахунків за наказом становить 3 020293, 91 грн., в той час, як рішенням суду та наказом до стягнення встановлено не більше 2 859 587, 23 грн. Крім того, на думку апелянта, стягувачем було пропущено на два місяці строк пред`явлення виконавчого документу до виконання та всупереч п. 2, ч. 4, ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» наказ не повернуто, а прийнято до виконання. Наостанок, апелянт вказує, що 05.05.2017 року, рішення суду виконано в добровільному порядку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" та призначено її розгляд на 19.03.2018 року.

В судовому засіданні 19.03.2018 року представник скаржника надав усні пояснення, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача, відповідача та державної виконавчої служби в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача, відповідача та державної виконавчої служби.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014 року, позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Голден Деррік" на користь ПрАТ "Науково дослідне і конструкторське бюро бурового інструменту" 2 492 900, 00 грн. боргу; 46 306, 47 грн. 3 % річних; 103 603, 74 грн. інфляційних втрат; 160 706, 68 грн. пені та 56 070, 34 грн. судового збору, в задоволені решти позовних вимог відмовлено. (т.1, а.с.132-137).

В подальшому, на виконання вищевказаного рішення Господарського суду міста Києва видано відповідний наказ від 10.09.2014 року. (т.1, а.с. 187).

25.09.2014 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44837008 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання наказу до 01.10.2014 року. (т.2, а.с. 40).

Враховуючи те, що виконавцем не виявлено майна на яке можливо звернути стягнення, 29.06.2016 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. (т.2, а.с. 52).

Проте, в подальшому, скаржником було сплачено заборгованість в розмірі 2 492 900 грн. (платіжне доручення № 398 від 05.05.2017), 3% річних у розмірі 46 306, 47 грн. (платіжне доручення № 399 від 05.05.2017), інфляційні втрати в розмірі 103 603, 74 грн. (платіжне доручення № 400 від 05.05.2017) та судовий збір в розмірі 56 070,34 грн. (платіжне доручення № 401 від 05.05.2017). (т.2, а.с. 10-13). Всього на суму 2 698 880, 55 грн.

Тобто, залишилось не виконаним сплата заборгованості пені у розмірі 160 706, 68 грн.

19.10.2017 року стягувач звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ із Заявою про відкриття виконавчого провадження від 10.10.2017 року, у якій просив відкрити виконавче провадження в частині стягнення з боржника 160 706, 68 грн. пені. (т.2, а.с. 55-57).

20.10.2017 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального правління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. (т.2, а.с. 65-66).

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року №910/7153/14 до виконання не сплинув виходячи з наступного.

Відповідно до п.7, ч.1, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови від 29.06.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно з ч. 5, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови від 29.06.2016 року) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відтак, державним виконавцем було правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а стягувач на підставі ч. 5, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови від 29.06.2016 року) був не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент винесення постанови від 29.06.2016 року) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання перервався 29.06.2016 року.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови від 20.10.2017 року), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Також, як вбачається з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що строком пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року №910/7153/14 до виконання є період протягом трьох років, який відповідно спливає 29.06.2019 року.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника, що боржник виконав рішення суду в добровільному порядку та в повному обсязі, оскільки доказів такого виконання матеріали справи не містять.

Так, в матеріалах справи наявні докази сплати заборгованості, а саме в розмірі 2 492 900 грн. (платіжне доручення № 398 від 05.05.2017), 3% річних у розмірі 46 306, 47 грн. (платіжне доручення № 399 від 05.05.2017), інфляційні втрати в розмірі 103 603, 74 грн. (платіжне доручення № 400 від 05.05.2017) та судовий збір в розмірі 56 070,34 грн. (платіжне доручення № 401 від 05.05.2017). (т.2, а.с. 10-13), всього на суму 2 698 880, 55 грн., в той час, як до стягнення відповідно до наказу від 10.09.2014 року підлягає сума в розмірі 2 859 587, 23 грн. Тобто, відсутня сплата 160 706, 68 грн. пені.

Крім того, як вбачається з постанови державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального правління юстиції у місті Києві від 20.10.2017 року, виконавче провадження відкрито саме про стягнення суми в розмірі 160 706, 68 грн.

Доводи апелянта щодо двічі відкритого виконавчого провадження за одним наказом колегією суддів також відхиляються, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи.

Матеріали справи містять постанову державного виконавця від 29.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а також постанову державного виконавця від 20.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження, оскільки воно було не виконано боржником. Відкриття виконавчого провадження 20.10.2017 року не є іншим виконавчим провадженням, а є продовженням виконавчих дій, стосовно стягнення з боржника не сплаченого останнім боргу в розмірі 160 706, 68 грн.

З цих же підстав, колегією суддів відхиляються доводи апелянта стосовно арештованого майна боржника в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду. Колегія суддів звертає увагу, що виходячи зі змісту постанов Відділу державної виконавчої служби Подільського управління юстиції у м. Києві від 25.09.2014 року та від 20.10.2017 року державним виконавцем не було накладено арешту на кошти боржника.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Журбою Т.В. при здійсненні виконавчого провадження у встановленому порядку вчинено виконавчі дії, спрямовані на повне виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для визнання незаконними (неправомірними) дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з виконання наказу суду від 10.09.2014 року у справі №910/7153/14.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум", викладені у скарзі на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з виконання наказу суду від 10.09.2014 року у справі №910/7153/14, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 276, 281 - 284, 339 - 344 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Юроп Петролеум" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2018 року №910/7153/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2018 року №910/7153/14 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7153/14.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз