УХВАЛА

м. Київ

26.03.2018 р.Справа № 910/2962/18

Суддя господарського суду міста Києва Зеленіна Н.І., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) за вимогою про стягнення з ФОП Бузуєвої Анастасії Миколаївни (04050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 25 321,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ФОП Бузуєвої Анастасії Миколаївни 25 321,85 грн., з яких: 4 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7 286,34 грн. заборгованості по процентах, 10 155,51 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 3 880,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, на підставі Договору банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У п. 3 ч. 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

При цьому, суд зазначає, що вимоги про стягнення 7 286,34 грн. заборгованості по процентах, 10 155,51 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 3 880,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі суми не встановлені прямими нормами Договору банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р., і підлягають перевірки правильності та обґрунтованості нарахування.

Таким чином, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогами в цій частині.

Крім того, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, невідповідність вимогам статті 148 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Далі, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" заявлено вимоги, зокрема, про видачу судового наказу про стягнення з ФОП Бузуєвої Анастасії Миколаївни 4 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту. Такі вимоги мотивовано тим, що відповідачем було отримано грошові кошти на підставі Договору банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р., проте у встановлені строки не повернуто позивачу.

Однак, з матеріалів заяви не вбачається наявності обставин і належних доказів отримання грошових коштів у розмірі 4 000,00 грн.; та їх несплати.

Так, заявником у якості доказу наявності заборгованості за Договором банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р. надано виписку по рахунку за період з 09.01.2015 р. про 26.02.2018 р., у якому сума в 4 000,00 грн. вказана як "Винос кредиту на прострочку".

Проте, суду не надано доказів на підтвердження дати отримання вказаних грошових коштів, отримання будь-яких інших грошових сум до 09.01.2015 р., доказів сплати банку платежів у період з моменту кладення договору і до 09.01.2015 р. При цьому, надана заявником довідка від 26.02.2018 р. №08.7.0.0.0/49 про розмір встановлених лімітів за кредитом не є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ФОП Бузуєвої Анастасії Миколаївни 4 000,00 грн. заборгованості за Договором банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р.

2. Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ФОП Бузуєвої Анастасії Миколаївни 7 286,34 грн. заборгованості по процентах, 10 155,51 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 3 880,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, на підставі Договору банківського обслуговування №б/н від 23.10.2013 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (26.03.2018 р.) та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя Н.І. Зеленіна