ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/15963/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" - Тарновецького П.Я.,

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку "Приватбанк"- Посохова В.С.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дампір" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 (у складі колегії суддів: Буравльов С.І.(головуючий), Власов Ю.Л., Андрієнко В.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 (суддя Мудрий С.М.)

у справі № 910/15963/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн"

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дампір",

про зобов'язання передати документи,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" (далі - ТОВ "Китчер-Солюшн") звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк"), у якому просило зобов'язати відповідача передати документи, а саме: кредитні договори: від 16.08.2013 № 4Д13501Д, від 19.08.2013 № 4Д13502Д, від 20.08.2013 № 4Д13492И, від 20.01.2014 № 4Д14025И, виписки з позичкових рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Дампір" (далі - ТОВ "Дампір") та договори забезпечення виконання ТОВ "Дампір" зобов'язань та інші документи, що підтверджують обов'язки позичальника перед банком.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач як поручитель за договором поруки від 04.11.2016 № 4Д13501Д/П, укладеним з ПАТ КБ "Приватбанк", повністю сплатив відповідачу заборгованість ТОВ "Дампір" за наведеними вище кредитними договорами, які забезпечувалися порукою позивача. Відповідно до положень статті 556 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та пункту 10 договору поруки відповідач у строк до 14.11.2016 не передав позивачу документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, тому зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 до участі в справі як третю особу залучено ТОВ "Дампір".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, у чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача, оскільки ТОВ "Китчер-Солюшн" не надано жодних доказів на підтвердження того, що останній звертався до ПАТ КБ "Приватбанк" з вимогою надати відповідні документи, а також доказів відмови банку у наданні таких документів позивачу.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2017 року ТОВ "Китчер-Солюшн" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу ТОВ "Китчер-Солюшн" аргументує, зокрема тим, що судами не враховано положення статей 525, 526, 556 ЦК, статті 193 Господарського кодексу України, умови договору поруки щодо обов'язку банку передати позивачу як поручителю пакет документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

ПАТ КБ "Приватбанк" і ТОВ "Дампір" відзиву на касаційну скаргу не надали.

ТОВ "Дампір" в судове засідання свого представника не направило, хоча було повідомлено про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, те, що явка третьої особи не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ТОВ "Дампір".

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справи встановлено, що 04.11.2016 між ТОВ "Китчер-Солюшн" (поручитель) і ПАТ КБ "Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки, за умовами якого порукою позивача забезпечено виконання ТОВ "Дампір" (боржник) зобов'язань за кредитними договорами від 16.08.2013 № 4Д13501Д, від 19.08.2013 № 4Д13502Д, від 20.08.2013 № 4Д13492И, від 20.01.2014 № 4Д14025И, укладеними між ПАТ КБ "Приватбанк" і ТОВ "Дампір"; поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитними договорами з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах і у терміни, відповідно до договорів (пункт 2); у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитними договорами боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4); у випадку невиконання боржником свого обов'язку кредитор направляє на адресу поручителя письму вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання, а поручитель зобов'язаний виконати обов'язок зазначений у письмовій вимозі (пункт 5, 6). Пунктом 8 договору поруки передбачено, що до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитними договорами переходять всі права за цими договорами та договорами застави (іпотеки), укладеними у забезпечення виконання боржником зобов'язання, у частині виконаного зобов'язання. Відповідно до пункту 10 цього договору кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з момент виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ТОВ "Китчер-Солюшн" послалося на те, що ним як поручителем виконано обов'язок боржника за цими кредитними договорами та погашено заборгованість, що підтверджується платіжними дорученнями. Відтак, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язано відповідно до вимог статті 556 ЦК передати ТОВ "Китчер-Солюшн" документи, що підтверджують права позивача як нового кредитора ТОВ "Дампір". Оскільки відповідач на вимогу позивача не передав відповідний пакет документів, останній звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК і статті 193 ГК договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 1, 2 статті 556 ЦК після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому, часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15, від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Разом із тим згідно з частиною 1 статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Як установлено судами, позивач на підтвердження своїх вимог послався на лист від 17.07.2017 № 23, у якому ТОВ "Китчер-Солюшн" зазначило про погашення заборгованості ТОВ "Дампір" за наведеними вище кредитними договорами і відповідно до положень статті 556 ЦК просило передати документи, що підтверджують права позивача як нового кредитора ТОВ "Дампір". Проте, матеріали справи не містять, а позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що зазначений лист було направлено ПАТ КБ "Приватбанк" та отримано ним.

Оскільки ТОВ "Китчер-Солюшн" не доведено у чому та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача, а також за відсутності відмови банку у наданні відповідних документів позивачу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Доводи скаржника щодо обґрунтованості заявлених вимог аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі; ці доводи були предметом дослідження суду апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Разом із тим, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ТОВ "Китчер-Солюшн" не позбавлено права звернутися до суду з відповідним позовом за наявності підстав для такого звернення та за умови підтвердження належними та допустимими доказами факту порушення прав і законних інтересів цієї особи.

Ураховуючи наведене вище та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга ТОВ "Китчер-Солюшн" підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі № 910/15963/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий