РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2018Справа № 910/22313/17

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Лиськов М.О.,

при секретарі судового засідання Бородині В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про стягнення 47 444,77 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шаповал І.О.

У судовому засіданні 14.03.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - відповідач) про стягнення 47 444,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22313/17 та призначено розгляд справи на 17.01.2017 року.

У судове засідання 17.01.2018 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 було призначено засідання у підготовчому провадженні на 14.02.2018.

В судове засідання 14.02.2018 з'явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання 14.02.2018 не з'явився, однак через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 було повідомлено Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" про відкладення підготовчого засідання на 28.02.2018.

В судове засідання, призначене на 28.02.2018 з'явився представник відповідача, надав пояснення щодо всіх необхідних дій, передбачених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу № 910/22313/17 до судового розгляду по суті на 14.03.2018.

В судове засідання призначене на 14.03.2018 з'явився представник відповідача, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 14.03.2018, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія Універсальна» (позивач) та Дочірнім підприємством «Квенбергер Логістикс УКР» було укладено договір добровільного страхування вантажів №6110/199/004895, а саме медикаментів згідно інвойсів, з тому числі інвойсу № ЕХР-088/12-56 від 19.11.2015 р.

Згідно Агентської угоди про продаж вантажних перевезень від 27.08.1999 p., укладеної між Агентом - ДП «Квенбергер Логістикс УКР» та Перевізником - Міжнародні Авіалінії України (відповідач), предметом якої є порядок взаємовідносин, які виникають між Агентом і Перевізником під час здійснення авіаперевезень вантажів у міжнародних сполученнях Перевізником, та пов'язаних із ними різноманітними послугами.

З матеріалів справи вбачається, що Перевізником було прийнято вантаж, вартість та склад якого визначений інвойсом № ЕХР-088/12-56 від 19.11.2015 р.

Судом встановлено, що Агентом було замовлено перевезення вантажу, а саме медикаментів по авіа накладній №566-13161131, 441 коробка, вагою брутто 2204,96 кг, був розміщений 25.11.2015 р. на склад аеропорту Бориспіль для подальшого відправлення в аеропорт «Алмати».

За твердженням позивача, при передачі товару вантажоодержувачу - ТОВ «Аманат», було виявлено пошкодження вантажу, а саме, упаковка була у пошкодженому стані, з наявними слідами витоку рідини, 2 внутрішні упаковки були відсутні, 137 упаковок пошкоджені і 226 упаковок розбиті, про що складено Акт про розходження в кількості та якості товару, складеного ТОВ «Аманат», в якому зазначено кількість та вартість пошкодженого вантажу.

Власник вантажу - Корпорація «Артеріум» надіслала ДП «Квенбергер Логістикс УКР» рекламацію з вимогою відшкодувати шкоду у розмірі 1981,82 долари США понесену у зв'язку з пошкодженням вантажу, який перевозився відповідно до інвойсу №ЕХР-088/12-56 від 19.11.2015 p..

Позивачем вказано на ту обставину, що пошкоджений вантаж був застрахований ДП «Квенбергер Логістикс УКР» в ПАТ «СК Універсальна», Страхувальник звернувся до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 990 ЦК України «Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, та виплати на підставі страхового акту №19563/1 страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, вартість страхового відшкодування визначалась на підставі вартості товару згідно інвойсу №ЕХР-088/12-56 від 19.11.2014 p., Акту про розходження в кількості та якості товару та склала 47 444,77 грн.

01.02.2016 р. ПАТ «СК Універсальна» виплатила страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 97847.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки».

Оскільки ПАТ «СК Універсальна» було виплачено страхове відшкодування до нього, за твердженням позивача, перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, спір у справі виник у зв'язку із тим, що Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія Універсальна» було виплачено страхове відшкодування і до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальна» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору добровільного страхування вантажів №6110/199/004895 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що між СЗАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (що було перейменоване на ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України») та ДП «Квеєнбергер-Україна) (перейменоване в ДП «Квенбергер Логістикс УКР») 27.08.1999 була укладена Агентська Угода №127/СК Про продаж вантажних перевезень. ДП «Квенбергер Логістикс УКР» уклало також Договір № ART-001/09 AV від 26.05.2009 з Корпорацією «Артеріум», предметом якого є надання транспортно-експедиційних послуг з організації вантажних перевезень.

З матеріалів справи вбачається, що корпорація «Артеріум» направила ДП «Квенбергер Логістикс УКР» замовлення на перевезення вантажу - медикаментів - для ТОВ «Аманат», Республіка Казахстан. Замовлений вантаж у кількості 441 коробка вагою брутто 2204,96 кг був прийнятий авіакомпанією МАУ для перевезення згідно авіанакладної №566-1316-1131. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, посилається на ту обставину, що авіанакладна містить лише вказівку на загальну кількість вантажу(об'єм) та його загальну вагу без індивідуалізації товару та його вартості. З огляду на що, до перевезення перевізник приймає лише коробки з медикаментами, без зазначення конкретних найменувань препаратів, їх кількості та вартості кожного з них. Це має суттєве значення для визначення меж відповідальності перевізника у разі знищення, втрати чи пошкодження вантажу чи його частини.

Вантаж був прийнятий до перевезення авіакомпанією МАУ 25.11.2015 та рейсом PS537 був доставлений до пункту призначення - аеропорт Алмати. Згідно даних обліку авіакомпанії, вантаж був виданий замовнику - ТОВ «Аманат» 27.11.2015. З матеріалів справи вбачається, що ніяких застережень щодо доставленого вантажу при його отриманні замовником зроблено не було. Отже, перевізник - авіакомпанія МАУ - належним чином виконала свої зобов'язання за договором перевезення.

Однак, за твердженням позивача, що при прийомці вантажу в ТОВ «Аманат» було виявлено пошкодження упаковки вантажу, про що був складений відповідний Акт.

Проте суд відзначає, що до позовної заяви доданий Акт про встановлення розбіжностей по кількості та якості при прийомці товарно-матеріальних цінностей, складений 30.11.2015 в ТОВ «Аманат» (далі - Акт). Вказаний документ містить перелік медичних препаратів, їх кількість та вказівку та недостачу та брак деяких з них. На вказаний Акт посилається Позивач, як на документ, що є підставою для визначення суми заподіяної матеріальної шкоди.

Проте судом встановлено, що зазначений документ не є належним доказом у даній справі виходячи з наступного:

- Перевізник прийняв вантаж до перевезення на підставі авіанакладної № 566-1316- 1131, як було зазначено вище, а не на підставі інвойсу № ЕХР-088/12-56 від 19.11.2015, як про це зазначено в Акті та в позовній заяві;

- Акт був складений з порушенням вимог, передбачених пунктом 7.3 Контракту №ЕХР-088/12 від 28.12.2012, укладеного між Корпорацією «Артеріум» (Продавець) та ТОВ «Аманат» (Покупець) (далі - Контракт). Так, у відповідності до вищевказаного пункту Контракту, у разі виявлення під час приймання товару недоліків, недостачі або пошкодження упаковки товару, Покупець зобов'язаний призупинити приймання товару та негайно викликати представника Продавця та представника Торгово-Промислової Палати (ТПП), та за їх участі скласти Акт про недостачу/пошкодження товару. Такий Акт повинен бути підписаний представниками Покупця, Продавця та Перевізника та засвідчений Актом ТПП країни Покупця. Акт, доданий до позовної заяви, не містить підписів Продавця та Перевізника та не засвідчений Актом ТПП Республіки Казахстан;

- Акт не містить вказівки на вагу пошкодженого вантажу, що є необхідною умовою для визначення межі відповідальності перевізника за пошкодження частини вантажу. Так, у відповідності до частини 4 статті 22 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, підписаної 28.05.1999 в Монреалі (далі - Монреальська Конвенція, набрала чинності для України 06.05.2009), у випадку знищення утрати, пошкодження або затримки частини вантажу, для визначення межі відповідальності перевізника до уваги береться лише загальна вага відповідного вантажного місця.

Враховуючи вищевикладене, Акт від 30.11.2015, складений в ТОВ «Аманат», не приймається судом як доказ наявності вини Перевізника та визначати міру відповідальності авіакомпанії МАУ.

Окрім того, в додатках до позовної заяви позивач вказує що ним додано до матеріалів позовної заяви як на підставу свої вимог та заперечень копію акту про розходження в кількості та якості товару та акт складений 25.11.2015 в аеропорті «Алмаати» про пошкодження.

Дослідивши матеріали справи, суд відзначає що в додатках до позовної заяви не міститься копії акту складеного 25.11.2015 в аеропорті «Алмаати» про пошкодження, в той час як додана до матеріалів справи копія акту про розходження в кількості та якості товару є не читабельною.

Ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ст. 525 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Ст. 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно частини 1 статті 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Правилами Повітряних перевезень вантажів (затверджені Наказом Державної служби з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 14.03.2006 № 186, далі - Правила) передбачені поняття перевізник за договором та фактичний перевізник. Так пунктом 17.1 Правил передбачено, що перевізник за договором - це основна сторона, яка укладає договір перевезення з вантажовідправником, а фактичний перевізник - це інша особа, яка, бувши вповноваженою перевізником за договором, здійснює все перевезення або його частину. При здійсненні перевезень, передбачених пунктом 17.1 Правил, перевізник за договором підпадає під дію цих Правил щодо всього перевезення, фактичний перевізник - лише щодо того перевезення, що він здійснює.

Стосовно перевезення, що здійснюється фактичним перевізником, загальна сума відшкодування, яка може бути одержана від цього перевізника, від перевізника за договором та від його службовців і агентів, які діяли в рамках своїх обов'язків, не може перевищувати максимального відшкодування, яке на підставі цих Правил може бути стягнуто з перевізника за договором або з фактичного перевізника, при цьому жодна із згаданих осіб не несе відповідальності в розмірі, більшому, ніж межа відповідальності, що застосовується до цієї особи (пункт 17.3 Правил).

Стосовно перевезення, що здійснюється фактичним перевізником, будь-який службовець або агент цього перевізника чи перевізника за договором, якщо він доведе, що діяв у рамках своїх обов'язків, має право посилатися на умови та межі відповідальності, що застосовуються на підставі цих Правил до перевізника, службовцем або агентом якого він є (пункт 17.4 Правил).

У відповідності до частини 1 статті 18 Монреальської Конвенції, перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну у випадку знищення, утрати або пошкодження вантажу, тільки за умови, що подія, яка стала причиною такої шкоди, мала місце під час повітряного перевезення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом приймаються до уваги обґрунтовані заперечення відповідача про те, що позивачем не доведено неналежного виконання Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" свої обов'язків як перевізника застрахованого у позивача вантажу, внаслідок чого, за твердження позивача відбулося псування вантажу.

Враховуючи наведене, повно та всебічно оцінивши пояснення учасників судового процесу та наявні у справі докази, приділивши увагу кожному твердженню, посиланню та доводу у даній справі, господарським судом не встановлено обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість застосувати відповідальність у вигляді відшкодування шкоди. Під час розгляду справи позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для настання цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме: не доведено протиправності поведінки відповідача, наявності заподіяної шкоди (реальних збитків), причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Враховуючи викладене вище, з огляду на недоведення позивачем факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з перевезення вантажу, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення 47 444,77 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 600,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення 47 444,77 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.03.2018

Суддя М.О. Лиськов