ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

29.03.2018

Справа № 910/1449/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Жук В.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи №910/1449/18

за позовом Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Ніжинський механічний завод”

про стягнення 37 687,57 грн, -

Представники учасників судового процесу згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Ніжинський механічний завод” (далі – відповідач) про стягнення 37687,57 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 25.05.2017 року №П/НХ-171183/НЮ в частині своєчасної поставки товару, в наслідок чого просить стягнути суму пені за період прострочення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 відкрито провадження по справі №910/1449/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.03.2018 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав того, що попри умови укладеного договору, сторони усно, за допомогою телефону, домовлялись про здійснення поставки, кількість та дату чергової партії товару. На підставі таких усних домовленостей, без письмової вимоги позивача, здійснені поставки та оплата товару в період з 31.05.2017 по 28.12.2017 на загальну суму 682 128,00 грн. При цьому, вказує на те, що відповідно до положень п. 7.4 п.7 договору у випадку постачання товару постачальником без письмової вимоги покупця, постачальник зобов’язаний за вимогами покупця забрати даний товар власними силами і за власні кошти, але від отримання товару, який поставлявся у період з 31.05.2017 по 28.12.2017 вісьмома партіями без жодних письмових вимог, позивач жодного разу не відмовився і претензій стосовно такого порядку поставок не подавав, що свідчить про те, що сторони, фактично, відступили від умов договору, в частині здійснення поставок виключно на підставі письмової вимоги.

Крім цього, відповідач заперечує отримання письмової вимоги від 07.09.2017 №НХ-06/30-689 адресованої йому та можливим отриманням – 21.09.2017, оскільки посилання позивача на п. 21 Правил надання послуг поштового зв’язку, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, є припущенням, а єдиним належним доказом отримання відповідачем поштового листа може бути належним чином оформлене повідомлення про вручення поштового відправлення з вказанням дати отримання листа та підписом уповноваженої особи про отримання поштового відправлення. В зв’язку з чим, на думку відповідача, докази надані позивачем у підтвердження направлення та отримання письмової вимоги від 07.09.2017 вказують на те, що відповідач такої вимоги не отримував.

В зв’язку з запереченнями відповідача проти позову та виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на докази, які було подано сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку щодо доцільності постановлення ухвали про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. При цьому, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов'язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України “Про міжнародне приватне право”, Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України “Про міжнародні договори України” і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції” Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Белеш та інші проти Чеської Республіки).

Суд завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Рішення Європейського суду з прав людини у справах Ейрі проти Ірландії та Станєв проти Болгарії. Ця гарантія є “одним з основних принципів будь-якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції” (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Претто та інші проти Італії).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Клінік дез Акація та інші проти Франції вказано, що сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні №15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов’язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Проте, з огляду на правила вирішення спору у порядку спрощеного позовного провадження, повне та всебічне з’ясування всіх обставин справи, які входять в предмет доказування у розглядуваному спорі, та справедливе вирішення спору не вбачається за можливе без проведення підготовчого провадження.

У відповідності до ч. 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Згідно зі ст. 181 Господарського процесуального кодексу України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких обставин, призначене судове засідання для розгляду справи по суті підлягає заміні на підготовче засідання, з початком розгляду справи зі стадії відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого та неупередженого вирішення спору, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення правового спору між сторонами, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення справи за позовом Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Ніжинський механічний завод” про стягнення пені за невиконання умов договору поставки, до розгляду за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відтак, з огляду на те, що відповідач зауважує на тому, що попередні поставки товару 31.05.2017 та 31.07.2017 були здійсненні також без письмової заявки позивача і позивач жодного разу від отримання товару не відмовився і претензій стосовно такого порядку (усної домовленості за телефоном) не подавав, що свідчить про те, що сторони відступили від умов договору, в частині здійснення поставок виключно на підставі письмової вимоги, суд вважає за необхідне зобов’язати позивача надати докази на підставі, яких документів здійснювались поставки 31.05.2017 та 31.07.2017.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 177, 181, 234, 235, 247, 250 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснювати розгляд справи №910/1449/18 за правилами загального позовного провадження.

2. Призначити підготовче засідання на 27.04.18 о 12:15 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 11.

3. Викликати для участі у судовому засіданні представників учасників справи, повноваження яких оформити відповідно до вимог, викладених у статті 60 Господарського процесуального кодексу України, та надати суду документи, що підтверджують повноваження представників.

4. Попередити учасників справи про наслідки неявки в судове засідання відповідно до вимог ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

5. Зобов'язати позивача надати суду оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду).

6. Зобов'язати позивача надати докази, на підставі яких документів здійснювались поставки 31.05.2017 та 31.07.2017.

7. Зобов'язати відповідача надати суду у підготовчому судовому засіданні оригінали всіх наявних документів по суті спору, заяв, клопотань та/або заперечень проти позову.

8. Усі заяви, клопотання, заперечення подати до суду у строк до 26.04.2018р. з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених ст.170 Господарського процесуального кодексу України.

9. Звернути увагу учасників справи на положення ст. ст. 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів, наслідків неподання їх та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів.

10. Звернути увагу учасників справи на те, що копії письмових доказів, які подаються повинні бути оформлені у відповідності до вимог ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003).

11. Повідомити учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/ та на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/.

12. Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку її функціонування.

13. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено 30.03.2018.

Суддя Т.В. Васильченко

З урахуванням порядку допуску в приміщення Господарського суду міста Києва представникам рекомендується прибувати не пізніше 20 хвилин до початку судового засідання.

Ознайомлення з матеріалами справи здійснюється щочетверга з 15:00 до 17:00 год., в приміщенні суду за наявності завчасно поданого через канцелярію суду клопотання, в якому просимо зазначати дату та час, коли представник з’явиться до суду для ознайомлення з матеріалами справи, документа, що посвідчує особу, оригіналу довіреності та належним чином засвідченої копії для залучення до матеріалів справи.

Учасники процесу мають можливість отримувати процесуальні документи в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді.

Для отримання процесуальних документів в електронному вигляді потрібно:

1. Зареєструватися в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу (завести поштову скриньку електронного суду), розміщеній на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: mail.gov.ua.

2. Подати до суду заявку про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, яку необхідно роздрукувати на офіційному веб-порталі судової влади України у вищевказаному розділі. Процесуальні документи у відповідній справі, що видані після дати подання вказаної Заявки до суду, будуть надходити в електронному вигляді на зареєстровану електронну адресу учасника судового процесу в домені mail.gov.ua, зазначену в Заявці.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/gromadyanam/csz/