КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. Справа № 910/3282/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - не з`явилися;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 р. (повне рішення складено 28.03.2017 р.)

у справі № 910/3282/17 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про відшкодування збитків у розмірі 3738,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 3738,00 грн, завданих транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди у розмірі 24941,32 грн, завданої транспортному засобу Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7. При цьому, відповідач лише частково здійснив виплату у розмірі 21203,32 грн, тому позивачем пред`явлено зазначений позов.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 р. у справі № 910/3282/17 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу при визначенні матеріального збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу. Це, на переконання апелянта, суперечить вимогам п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2017 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.05.2017 р., а у судовому засіданні 11.05.2017 р. оголошено перерву до 30.05.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 р. з ініціативи суду призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі № 910/3282/17, а матеріали даної справи надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів судом було поставлено наступне питання: який дійсний розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7 внаслідок ДТП, що мала місце 06.10.2015 р. о 18:00 год. на дорозі М-27 Одеса-Іллічівськ, з урахуванням фізичного зносу вказаного транспортного засобу?

До суду 03.07.2017 р. надійшло клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою від 06.07.2017 р. поновлено провадження у справі, призначено до її розгляду на 20.07.2017 р., а також зобов`язано сторони надати суду на виконання клопотання експертів додаткові матеріали.

До суду 17.07.2017 р. та 20.07.2017 р. на виконання вимог вказаної ухвали представниками сторін подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою від 20.07.2017 р. зупинено провадження у справі № 910/3282/17 до проведення судової автотоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 р., та надіслано матеріали справи до експертної установи.

До суду 09.02.2018 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 10680/17-54 від 24.01.2018 р. з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи та матеріалами справи № 910/3282/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2018 р. поновлено провадження у справі № 910/3282/17 та призначено її до розгляду на 13.03.2018 р.

Від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 03.03.2018 р. надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить з урахуванням висновку експертизи зменшити розмір позовних вимог на суму 2458,20 грн та стягнути з відповідача 1279,80 грн збитків.

Суд зазначає, що дана заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Додатково також слід роз`яснити заявнику, що згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У засідання суду, призначене на 13.03.2018 р., представники сторін не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

При цьому від позивача також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 01.04.2015 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 66/15-Т/О.

Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, сплатити страхове відшкодування страхувальнику за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Згідно довідки № 73957249 про дорожньо-транспортну пригоду 06.10.2015 р. на дорозі М-27 (Одеса-Іллічівськ) сталася ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля Toyota Camry, д.н. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Toyota Rav4, д.н. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_7

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 р. у справі № 523/16460/15-п ОСОБА_6 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Як убачається зі страхового акту № 66/15-Т/О-2-1 від 12.10.2015 р., ОСОБА_5 06.10.2015 р. звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до рахунку Філії "Автомобільний дім Одеса" ПАТ "Одеса-Авто" № НОМЕР_4 від 09.10.2015 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, становить 24941,32 грн, що також підтверджується страховим актом № 66/15-Т/О-2-1 від 12.10.2015 р. та розрахунком до нього.

На виконання умов договору добровільного страхування позивач, як страховик, виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 24941,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 324 від 12.10.2015 р.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Camry, д.н. НОМЕР_5, застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АІ/1223979 (франшиза становить 0,00 грн).

Таким чином до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" перейшло право на отримання від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" компенсації шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП.

З метою досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди у розмірі 24941,32 грн. Відповідач частково здійснив виплату у розмірі 21203,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2230 від 01.04.2016 р.

Таким чином, на переконання позивача, у Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" виникла заборгованість у розмірі 3738,00 грн, що складає різницю між розрахованою сумою страхового відшкодування та фактично сплаченою.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ГК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р., знос не нараховується для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких, серед іншого, не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач зазначає, що розмір страхового відшкодування становить 21203,32 грн, оскільки згідно висновку оцінювача Красоткіна М.Ю. від 26.02.2016 р. коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, відповідно до вищевказаної методики складає 0,194.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача, виходячи з того, що оскільки роком випуску транспортного засобу Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, є 2013 рік, строк експлуатації автомобіля на момент ДТП становив 3,07 року, пробіг автомобіля складав 577000 км (нормативний середньорічний пробіг становить 22600 км), коефіцієнт фізичного зносу у даному випадку не застосовується.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком Господарського суду м. Києва, враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що автомобіль Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, до моменту ДТП вже відновлювався ремонтом та мав пошкодження заднього правого крила, задніх правих дверей та передніх правих дверей. Дана обставина підтверджується актом огляду транспортного засобу від 08.10.2015 р. Тому у даному випадку для розрахунку суми відновлювального ремонту слід було застосовувати коефіцієнт фізичного зносу.

Статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та його наслідками.

Так у процесі розгляду даної справи апеляційним судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 10680/17-54 від 24.01.2018 р. розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу Mercedes-Benz ML 250, д.н. НОМЕР_7, внаслідок ДТП, що мала місце 06.10.2015 р. о 18:00 год. на дорозі М-27 Одеса-Іллічівськ, з урахуванням фізичного зносу вказаного транспортного засобу, складає 22483,12 грн. Коефіцієнт фізичного зносу даного транспортного засобу складає 0,13.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах, встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 910/3650/16.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АІ/1223979 та положення чинного законодавства, у відповідача у зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Як було зазначено вище, відповідач виплатив на користь позивача суму відшкодування у розмірі 21203,32 грн, в той час як висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 10680/17-54 від 24.01.2018 р. було визначено розмір матеріального збитку у сумі 22483,12 грн.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку стосовно того, що вимоги позивача про відшкодування шкоди підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1279,80 грн, що складає різницю між дійсним розміром збитків та фактично сплаченим.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 р. у справі № 910/3282/17 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної скарги, а також за проведення судової експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 р. у справі № 910/3282/17 скасувати частково та прийняти нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 1279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять),80 грн збитків та 547 (п`ятсот сорок сім),79 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набранння рішенням законної сили видати наказ."

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) 1157 (одна тисяча сто п`ятдесят сім),43 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві),44 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизизи.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст складено 22.03.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов