ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. Справа № 926/3615/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Кіра М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за № 25898/06 від 22.12.2017р. (вх. № 01-05/18/18 від 02.01.2018р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р.

(суддя Ковальчук Т.І.; повний текст складено 18.12.2017р.)

у справі № 926/3615/17

за позовом: ОСОБА_2 міського центру зайнятості

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3К.)

про стягнення шкоди в сумі 34467,15 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_4, ОСОБА_5 представники (довіреність №24-13/2573 від 31.10.2016р.);

від відповідача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_6 представник (довіреність №97/06 від 02.01.2018р.);

від третьої особи (в режимі відеоконференції):ОСОБА_3К.(НОМЕР_1, виданий 22.02.2001р. Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області),

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017р. ОСОБА_2 міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення завданої шкоди в сумі 34467,15 грн.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р. у справі № 926/3615/17 позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 міського центру зайнятості 34467,15 грн. матеріальної шкоди, завданої виплатою допомоги по безробіттю гр.ОСОБА_3

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3, що підтверджено судовими рішеннями у адміністративній справі № 725/7597/14-а, відповідач завдав матеріальної шкоди (збитків) ОСОБА_2 міському центру зайнятості у розмірі отриманої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю (34467,15 грн.), між якою (шкодою) і неправомірними діями відповідача є причинний звязок. При цьому, відсутності своєї вини у заподіянні шкоди відповідач не довів.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що гр. ОСОБА_3 першочергово скористався правом на отримання допомоги по безробіттю, а в подальшому заявив адміністративний позов до Пенсійного фонду. На думку скаржника, саме факт звернення гр. ОСОБА_3 до адміністративного суду з позовними вимогами щодо призначення та виплати йому Управлінням ПФУ в м. Чернівцях пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру» та неповідомлення про дану обставину ОСОБА_2 міського центру зайнятості призвів до безпідставного надання йому 09.12.2014р. статусу безробітного та до незаконного отримання допомоги по безробіттю в період з 16.12.2014р. по 27.07.2015р. у розмірі 34467,15 грн. Вказує, що у ОСОБА_2 міського центру зайнятості є всі підстави для стягнення спірної суми з гр.ОСОБА_3 у звязку з невиконанням останнім обовязку щодо своєчасного повідомлення про обставини, які впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг. Просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р. у справі № 926/3615/17, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обмеження права особи на звернення до центру зайнятості для пошуку роботи, отримання статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю у звязку із зверненням до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Стверджує, що станом на 09.12.2014р. у центру зайнятості не було жодних правових підстав для відмови ОСОБА_3 у наданні статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю. Зазначає, що у випадку сумлінного і добросовісного виконання відповідачем своїх посадових обовязків та дотримання норм чинного законодавства, а саме призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, останній не звертався б до ОСОБА_2 міського центру зайнятості і не отримав би допомоги по безробіттю. Просить залишити без змін рішення господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р. у справі № 926/3615/17, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області без задоволення.

Третя особа у запереченні на апеляційну скаргу вважає, що відповідач не довів факту недобросовісності щодо отримання допомоги по безробіттю, призначеної позивачем. Вказує, що Пенсійний фонд письмово не повідомляв про призначення пенсії і лише в середині серпня 2015 року в телефонному режимі було повідомлено про необхідність отримання пенсійного посвідчення, а тому безпідставним є твердження апелянта про наявність правових підстав для стягнення спірної суми з гр. ОСОБА_3

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2018р. (головуючий-суддя Зварич О.В., судді Малех І.Б., Скрипчук О.С.) призначено судове засідання у справі № 926/3615/17 на 19.03.2018р. о 14 год. 00 хв.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду №76 від 19.03.2018р. призначено проведення автоматизованої зміни судді-члена колегії суддів у справі № 926/3615/17 у звязку з перебуванням у відпустці судді Скрипчук О.С.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2018р. у справі № 926/3615/17 суддю Скрипчук О.С. замінено на суддю Юрченка Я.О.

Розгляд справи розпочато заново в складі колегії суддів: головуючий-суддя Зварич О.В., судді: Малех І.Б., Юрченко Я.О.

05.02.2018р. від ОСОБА_2 міської філії ОСОБА_2 обласного центру зайнятості надійшла заява за № 165/2412.004-18 від 31.01.2018р. про залучення її до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_2 міського центру зайнятості.

Вказана заява мотивована тим, що відповідно до наказу Державної служби зайнятості від 18.10.2016р. № 175 ОСОБА_2 обласний центр зайнятості є правонаступником майна, прав та обовязків базових центрів зайнятості.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно інформації про юридичну особу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час подання спірної заяви ОСОБА_2 міський центр зайнятості з 28.10.2016р. перебуває в стані припинення. Відомості про юридичних осіб-правонаступників ОСОБА_2 міського центру зайнятості у названому реєстрі відсутні. Інших доказів, передбачених статтею 107 Цивільного кодексу України, які могли б слугувати підставою для здійснення процесуального правонаступництва на стадії апеляційного провадження у судовій справі № 926/3615/17, заявник не надав.

Отже, на даний момент відсутні правові підстави для залучення ОСОБА_2 обласного центру зайнятості до участі у справі як правонаступника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представники позивача просили залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа ОСОБА_3 залишив на розсуд суду розгляд даної справи.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового процесу, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р. у справі № 926/3615/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2014р. гр. ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с.13).

Згідно наказу ОСОБА_2 міського центру зайнятості № НТ141209 від 09.12.2014р. ОСОБА_3 надано статус безробітного з 09.12.2014р. (а.с.18).

На підставі наказу ОСОБА_2 міського центру зайнятості № НТ141216 від 16.12.2014р. ОСОБА_3 призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п.1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», а саме: 70% середньої з/п (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70% - 180 к.д. з 16.12.2014р. по 10.12.2015р. та розпочато її виплату (а.с. 18).

28.07.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 міського центру зайнятості із заявою про зняття його з обліку у звязку з відмовою від послуг служби зайнятості за сімейними обставинами (а.с. 29).

Згідно наказу ОСОБА_2 міського центру зайнятості № НТ150728 від 28.07.2015р. ОСОБА_2 міським центром зайнятості з 28.07.2015р. припинено виплату ОСОБА_3 допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного (а.с. 18).

Наявними в матеріалах справи копіями витягів з відомості виплат за видатками забезпечення підтверджується, що за період перебування на обліку з 16.12.2014р. по 28.07.2015р. позивач виплатив гр. ОСОБА_3 допомогу по безробіттю в сумі 34467,15грн. (а.с. 30-45).

В позовній заяві вказано, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №136 від 18.02.2016р. «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування» ОСОБА_2 міський центр зайнятості провів верифікацію доходів гр. ОСОБА_3 за період його перебування в статусі безробітного та в період отримання допомоги по безробіттю. Даними верифікації встановлено, що з 30.09.2014р. гр. ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за вислугу років. Зясовано, що 30.09.2014р. гр. ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях із заявою про призначення йому пенсії відповідно до Закону України Про прокуратуру. Проте, 30.10.2014р. йому було відмовлено в призначенні такої пенсії (а.с.4-7).

Не погодившись з рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, ОСОБА_3 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень призначити пенсію.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.03.2015р. у справі №725/7597/14-а позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях в частині відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугу років неправомірними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях зарахувати ОСОБА_3 період роботи на посадах начальника відділу планування, фінансування і матеріально-технічного забезпечення та начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб з 05 квітня 1994 року по 30 червня 2001 року в ОСОБА_2 обласній прокуратурі для призначення пенсії за вислугу років. Призначити ОСОБА_3 пенсію, відповідно Закону України Про прокуратуру з 30 вересня 2014 року (а.с. 20-21).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015р. у справі № 725/7597/14-а змінено постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.03.2015р. Викладено абзаци 3 і 4 резолютивної частини постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці наступним чином: Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3 період його роботи з 05 квітня 1994 року по 30 червня 2001 року, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру (всього 7 років 2 місяці 25 днів) у прокуратурі Чернівецької області на посадах начальника відділу планування, фінансування і матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб, та призначити йому пенсію з 30 вересня 2014 року відповідно до Закону України Про прокуратуру. В решті постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26.03.2015р. залишено без змін (а.с. 22-23).

Згідно довідки б/н від 12.12.2017р. Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, на виконання постанови Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26.03.2015р. у справі №725/7597/14-а гр. ОСОБА_3 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру з 30.09.2014р. в розмірі 5141,90 грн. У липні 2015р. нараховано пенсію за період з 09.2014р. по 07.2015 р. в сумі 50504,16 грн. та 25.07.2015р. перераховано на поточний рахунок, відкритий в ОСОБА_2 філії Приватбанку (а.с. 96).

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_3, звернувшись 30.09.2014р. до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях за призначенням пенсії за вислугу років, отримав незаконну відмову в призначенні пенсії, у подальшому пенсія була йому призначена відповідачем 03.07.2015р. на підставі судового рішення за минулий період, починаючи з 30.09.2014р. У той же час, в період з 16.12.2014 р. по 27.07.2015 р. позивач виплатив ОСОБА_3 34467,15 грн. допомоги по безробіттю.

На момент звернення до ОСОБА_2 міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (16.12.2014р.) ОСОБА_3 не отримував пенсії, тому правових підстав для відмови йому у наданні статусу безробітного на той час не було.

Після отримання копії постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015р. у справі № 725/7597/14-а, позивач видав наказ № 47 від 06.02.2017р. про відшкодування виплаченого матеріального забезпечення, відповідно до якого зобовязано відповідальних посадових осіб вжити необхідних заходів щодо повернення коштів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, витрачених на виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_3 за період його перебування на обліку в ОСОБА_2 міському центрі зайнятості з 16.12.2014р. по 27.07.2015р. як безробітного в сумі 34467,15 грн. (а.с.19).

09.02.2017р. Головне управління Пенсійного фонду України отримало від ОСОБА_2 міського центру зайнятості повідомлення № 24-13/498 від 07.02.2017р. про повернення суми 34467,15 грн. (а.с.10-11).

В листі-відповіді за № 3678/07 від 27.02.2017р. відповідач вказав, що повідомлення позивача про повернення суми 34467,15 грн. є безпідставним, та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері загальнообовязкового державного соціального страхування (а.с.12).

Підставою звернення ОСОБА_2 міського центру зайнятості до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач в добровільному порядку не повернув кошти в сумі 34467,15 грн.

23.11.2017р. відповідач подав до суду першої інстанції клопотання за № 22626/06 від 22.11.2017р. про припинення провадження у справі № 926/3615/17, мотивоване тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.50-51).

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 28.11.2017р., яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні клопотання про припинення провадження у даній справі (а.с.85-86).

При винесенні даної постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

У відповідності до пункту 13 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" особи працездатного віку - особи віком від 16 років, які не досягли встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку.

Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно положень частини 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктами 2, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що суб'єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик - Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний звязок між ними, а також вину особи, що заподіяла збитки.

Терміном шкода позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний звязок - це відповідний обєктивно існуючий звязок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки (шкоду).

В ході розгляду справи суд встановив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають у незаконній відмові ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_2 міський центр зайнятості здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Неправомірність вищевказаних дій відповідача (відмова ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком) встановлена в процесі розгляду адміністративної справи № 725/7597/14-а.

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, на момент звернення ОСОБА_3 до позивача із заявою про надання статусу безробітного в центру зайнятості не було підстав для відмови третій особі у наданні такого статусу, оскільки станом на 09.12.2014р. ОСОБА_3 пенсії не отримував.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що внаслідок протиправної відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні ОСОБА_3 пенсії відповідно до Закону України Про прокуратуру, завдано матеріальної шкоди (збитків) ОСОБА_2 міському центру зайнятості у розмірі отриманої третьою особою допомоги по безробіттю (34467,15 грн.). Між завданою шкодою і неправомірними діями відповідача є причинний звязок. Матеріали судової справи не містять доказів щодо відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Вищенаведеним підтверджується наявність усіх передбачених чинним законодавством складових елементів правопорушення, яке є підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та підставно задоволив позовні вимоги, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 міського центру зайнятості 34467,15 грн. матеріальної шкоди, завданої виплатою допомоги по безробіттю третій особі - ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про наявність у діях ОСОБА_3 вини в заподіянні шкоди позивачу з підстав неповідомлення центру зайнятості про наявність адміністративного процесу до органу Пенсійного фонду України, оскільки саме внаслідок протиправної відмови відповідача у призначенні пенсії, зазначений громадянин був вимушений звернутися до позивача за одержанням допомоги по безробіттю, а згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" наявність спору особи з органом Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії не є підставою для відмови у призначенні допомоги по безробіттю.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України, а клопотання відповідача за № 4821/06 від 14.02.2018р. (вх. № 01-04/1301/18 від 19.02.2018р.) про покладення на позивача витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - відхилити.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за № 25898/06 від 22.12.2017р. (вх. № 01-05/18/18 від 02.01.2018р.) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернівецької області від 14.12.2017р. у справі № 926/3615/17 без змін.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Малех І.Б.

ОСОБА_1