УХВАЛА

26 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/5513/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВДВС)

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

на дії ВДВС

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

про стягнення 46 628 106,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2018 ВДВС звернувся до Касаційного господарського суду у складні Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 зі справи № 904/5513/16, ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволення скарги на дії ВДВС. Крім того, в касаційній скарзі ВДВС просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2018 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Селіваненко В.П. (головуючий), Булгакова І.В. і Пільков К.М. передано справу № 904/5513/16.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Всупереч зазначеним вимогам у касаційній скарзі ВДВС не зазначено місцезнаходження публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут".

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду встановлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 762 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 1 762 грн.

Проте до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Водночас ВДВС у тексті касаційної скарги просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 зі справи № 904/5513/16.

Клопотання мотивоване тим, що ВДВС є бюджетною установою, фінансується за рахунок державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України, а законодавством передбачені досить стислі строки подачі апеляційних та касаційних скарг на судові рішення.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Згідно з частиною другою цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Отже, посилання ВДВС на те, що останній є бюджетною установою та фінансується за рахунок державного бюджету України не є підставою відстрочення сплати судового збору в силу статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того, касаційна скарга ВДВС не відповідає вимогам статті 291 ГПК України.

Відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

З доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що як докази надсилання відповідачу у справі копії цієї скарги і доданих до неї документів ВДВС надано оригінали описів вкладення у цінний лист від 31.01.2018, які підтверджують надіслання позивачу та відповідачу у справі копії касаційної скарги №3209/13.3-47/16 від 29.01.2018 з додатками, всього на 16 аркушах. Проте з матеріалів касаційної скарги вбачається, що у поданій касаційній скарзі відсутні номер скарги та дата її складання, таким чином, надані докази направлення не можуть підтверджувати надіслання сторонам копії саме даної касаційної скарги, оскільки остання не містить відповідних реквізитів, вказаних в описах вкладення.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені у статті 2 ГПК України.

Також частиною третьою статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Згідно зі статтею 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/5513/16 прийнята 04.01.2018, а тому строк на її оскарження закінчився 24.01.2018.

Касаційна скарга ВДВС подана 31.01.2018, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження.

Проте, як вбачається з матеріалів касаційної скарги, ВДВС вважає касаційну скаргу поданою без порушення строків на оскарження зазначеної постанови, оскільки повний текст постанови скаржником отримано 17.01.2018, що підтверджується вхідним штампом на першій сторінці копії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2018.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України: касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Таким чином, скаржник має право подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення. Проте саме по собі несвоєчасне отримання повного тексту постанови не свідчить про автоматичне продовження строку на касаційне оскарження рішення.

Клопотання про поновлення строку подання касаційної скарги скаржником не заявлялося, що відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з частиною другою статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з викладеного, суд касаційної інстанції зазначає, що ВДВС вправі подати до Касаційного господарського суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 зі справи № 904/5513/16.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що ВДВС необхідно: зазначити у касаційній скарзі повне найменування та місцезнаходження публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"; надати суду оригінали документів, що підтверджують надсилання публічному акціонерного товариства "Укртрансгаз" та товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" копії цієї скарги і доданих до неї документів, а саме опис вкладення, та надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі у сумі 1 762 грн. за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- Рахунок отримувача: 0007;

- Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні,

- Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Код банку отримувача: 820019;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102

Суд також вважає за необхідне звернути увагу ВДВС на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

Враховуючи викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 174, 234, 288, 290, 291, 292 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 зі справи № 904/5513/16 відхилити.

2. Касаційну скаргу Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 зі справи № 904/5513/16 залишити без руху.

3. Надати Соборному відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області строк для усунення недоліків касаційної скарги до 16 квітня 2018 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз'яснити Соборному відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, судом буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко