ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2948/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_8.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017

у справі № 916/2948/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Фізична особа-підприємця Ісраєляна Олександра Місаковича

про: звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки

склад колегії суду першої інстанції: головуючий суддя - Рога Н.В., судді - Д'яченко Т.Г., Щавинська Ю.М.

місце та дата ухвалення рішення: 10.07.2017, м.Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, , зал судових засідань №13, судове засідання тривало з 17год.30хв. до 17год.55хв.

повний текст рішення складений 10.07.2007

в судовому засіданні 14.03.2018 відповідно до ст. 216 ГПК України оголошувалась перерва до 21.03.2018.

в судовому засіданні 21.03.2018 згідно ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року Державне підприємство «Одеська залізниця» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ісраєляна Олександра Місаковича, згідно якого просило суд зобов'язати Ісраєляна Олександра Місаковича звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням земельну ділянку площею 435,7 кв.м., на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км Перегону Слобідка-Борщі, яка належить Одеській залізниці на праві постійного користування землею на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.05.1998, серія ІІ-ОД №000568.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 435,7 кв.м., на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км Перегону Слобідка-Борщі, яка належить Одеській залізниці на праві постійного користування землею на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.05.1998, серія ІІ-ОД №000568, внаслідок забудови капітальної будівлі, яка використовується під магазин, а тому така земельна ділянка підлягає звільненню з приведенням її у придатний для використання стан на підставі ст.212 Земельного кодексу України.

15.09.2015 позивачем через канцелярію суду подано уточнення до позовної заяви, згідно якої останній, враховуючи статус відповідача як суб'єкта підприємницької діяльності, просив суд зобов'язати Фізичну особу - підприємця Ісраєляна Олександра Місаковича звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням земельну ділянку площею 435,7 кв.м., на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км Перегону Слобідка-Борщі, яка належить Одеській залізниці на праві постійного користування землею на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.05.1998, серія ІІ-ОД №000568.

15.09.2015 позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової експертизи, яке обґрунтоване необхідністю застосування спеціальних знань у вирішенні питання щодо підтвердження обставин самовільного зайняття відповідачем належної позивачу на праві постійного користування земельної ділянки.

23.09.2015 клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи також було подане відповідачем.

Ухвалою суду від 23.09.2015, в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, призначено судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експерти. Провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено.

12.01.2016 на адресу суду надійшло повідомлення експертної установи № 5927/24 від 18.12.2015 про неможливість дачі висновку, у зв'язку з ненаданням у встановлений експертом строк додаткових матеріалів, що виключає можливість проведення повного, всебічного дослідження з наданням відповідей на питання, викладені в ухвалі суду. Матеріали справи повернуті на адресу господарського суду.

Ухвалою суду від 04.03.2016 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 24.03.2016, в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, призначено судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручене Одеському науково-дослідному інституту судових експерти. Провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено.

25.07.2016 на адресу суду надійшло повідомлення експертної установи № 2337/24 від 20.07.2016 про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи, у зв'язку тим, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів було виконано не в повному обсязі. Матеріали справи повернуті на адресу господарського суду.

Ухвалою суду від 16.08.2016 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 29.08.2016, в порядку правонаступництва замінено позивача у справі № 916/2948/15 Державне підприємство «Одеська залізниця» на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою суду від 29.08.2016, за заявою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, призначено судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз». Провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено.

26.09.2016 до господарського суду Одеської області надійшло клопотання ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» щодо надання додаткових матеріалів та залучення до виконання землевпорядної експертизи інженера - геодезиста Панасюк Ольги Пантеліївни та Концерну «Камелот» для здійснення комплексу топографо-геодезичних робіт з правом проведення робіт із землеустрою, землеоціночних робіт.

Листом №916/2948/15/9191/2016 від 23.11.2016 судом надано згоду на залучення інженера - геодезиста Панасюк Ольги Пантеліївни та Концерну «Камелот» для здійснення комплексу топографо-геодезичних робіт з правом проведення робіт із землеустрою, землеоціночних робіт.

Ухвалою суду від 23.03.2017 провадження у справі №916/2948/15 на підставі ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України поновлено, у зв'язку з надходженням висновку судової земельно-технічної експертизи №262/16 від 21.03.2017 та технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукань за адресою: вул. Жовневої революції, 4а, ст.Борщі, Котовського району, Одеської області, 1307 км перегону Слобідка-Борщі.

04.07.2017 позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої останній, з урахуванням результатів експертного дослідження, просив суд зобов'язати Фізичну особу-підприємця Ісраєляна Олександра Місаковича звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, що розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км перегону Слобідка - Борщі, площею 226,09 кв.м., яка належить Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» на праві постійного користування землею, привести земельну ділянку у стан придатний для використання за цільовим призначенням шляхом знесення частини будівлі магазину площею 137,35 кв.м. та частини бетонної площадки площею 88,74 кв.м., що розташовані у межах земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні землею ПАТ «Українська залізниця» та знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км перегону Слобідка - Борщі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовлено, з підстав його недоведеності.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову, місцевим господарським судом відхилено в якості належного доказу висновок судової земельно-технічної експертизи №262/16 від 21.03.2017, оскільки при його виконанні використано технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, ст. Борщі, АДРЕСА_1, 1307 перегону Слобідка-Борщі, складений інженером - землевпорядником Помазановою М.С. ПП «Фаренгейт-Овідій», дозвіл на залучення якого судом не надавався.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду апелянт визначає порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що:

висновком земельно-технічної експертизи № 262/16 від 21.03.2017 підтверджено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, що належить на праві постійного користування позивачу. Відхиляючи вказаний висновок суд виходив з того, що експерту технічно не вдалося визначити фактичні координати меж земельних ділянок, а також встановити, чи відповідають фактичні межі земельних ділянок на місцевості правовстановлювальній та землевпорядній документації на ці ділянки. Крім того, при виконанні експертизи було використано технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, ст. Борщі, АДРЕСА_1, 1307 перегону Слобідка-Борщі, складений інженером - землевпорядником Помазановою М.С. ПП «Фаренгейт-Овідій», дозвіл на залучення якого судом не надавався. Проте, в даному випадку, суд припустився порушень норм процесуального права щодо оцінки доказів, не з'ясував обставин щодо можливості призначення у справі додаткової експертизи, з метою усунення неповноти наданого ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» висновку земельно-технічної експертизи № 262/16 від 21.03.2017;

судом не надано належної оцінки викладеним в ухвалі Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2013 по кримінальній справі 505/2665/13-к, обставинам самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки розміром 38,2х8,5 м внаслідок проведення самовільної реконструкції власної будівлі торгівельного павільйону і навісу;

в матеріалах справи відсутні правоустановчі документи, що підтверджують право власності відповідача на магазин площею 0,0246 га та бетонну площадку площею 0,0173га;

судом не враховано положень ст.ст. 83, 84 Земельного кодексу України щодо заборони на передачу в приватну власність земель під державними залізницями.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, проти доводів апелянта заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на недоведення позивачем факту самовільного зайняття та використання конкретної земельної ділянки, яка має ознаки, що ідентифікують її по відношенню до інших земельних ділянок, оскільки позивач не представив жодного письмового доказу на підтвердження чітких меж та координат на місцевості земельної ділянки площею 971,56га, яка згідно державного акту серії ІІ-ОД №000568 відведена на праві постійного користування Одеській залізниці, а також обставин переходу до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» права постійного користування згідно вказаного державного акту.

При цьому, відповідач наголошує, що положення нормативних актів в частині регулювання ширини смуги відводу залізничних колій (ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»), регулюють умови збереження та ширину санітарно-захисної зони між залізничними коліями та житловими будинками, до яких належний йому на праві власності магазин-бар не належить. Будь-яких інших нормативних актів які б регулювали ширину смуги відводу залізничних колій, а також конкретних доказів, які б свідчили про чітке визначення ширини смуги відводу в районі 1307 км перегону Слобідка-Борщі позивач суду не надав.

Щодо обставин, викладених в ухвалі Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2013 по кримінальній справі 505/2665/13-к, відповідач зазначив, що вказаною ухвалою його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 Кримінального кодексу України, а отже вказана ухвала не може розцінюватись як вирок у кримінальній справі, яким встановлено наявність вини особи, яка притягується до відповідальності, більш того всупереч твердженням скаржника, відповідач не визнавав себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України

Так само, відповідач вважає необґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги щодо посилання на висновок земельно-технічної експертизи № 262/16 від 21.03.2017, оскільки, як правомірно зазначено судом, при його складанні були допущені грубі процедурні порушення, що позбавляють його доказової сили.

29.08.2017, позивачем, через канцелярію суду подане клопотання про призначення додаткової землевпорядної експертизи, яке мотивоване неповнотою висновку судової землевпорядної експертизи №262/16 від 21.03.2017, а саме: ненадання відповіді на перше, друге та третє питання, а також тим, що експертний висновок зроблений на підставі Технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань, виконаний не тим інженером-землевпорядником, якому господарським судом надавався на це дозвіл.

Відповідач проти заявленого клопотання заперечував, у зв'язку з його недоцільністю, наголошував на відсутності вхідних даних, які б надавали можливість провести відповідне дослідження.

Ухвалою від 06.09.2017 судом в порядку ст. 42 Господарського процесуального кодексу України призначено повторну землевпорядну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено на строк до завершення проведення судової експертизи та отримання судом відповідного висновку.

На виконання клопотання експертної установи, ухвалою від 22.11.2017 судом в розпорядження судових експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надано представлені позивачем додаткові документи, необхідні для проведення експертного дослідження; запропоновано судовим експертам, у разі можливості, провести судову експертизу у справі № 916/2948/15 за наявними в матеріалах справи та додатково поданими документами.

З 15.12.2017 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України, внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким запроваджені нові правила перегляду судових рішень в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 270 та ч. 1 с. 252 Господарського процесуального кодексу України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей передбачених у главі «Апеляційне провадження», до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження».

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні, апеляційний розгляд здійснюється відповідно до правил, встановлених ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

13.02.2018 справа № 916/2948/15, разом із повідомленням № 17-4247/4248 від 11.01.2018 про неможливість надання висновку за матеріалами справи, надійшла до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 19.02.2018 апеляційне провадження поновлено.

Представник скаржника в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив рішення скасувати, згідно поданих 21.03.2018 письмових пояснень наголошував, що експертне дослідження не було проведене з вини відповідача, який не надав експертній установі витребуваних документів, а отже, враховуючи приписи ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України фактичні обставини повинні трактуватись на користь позивача.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 21.03.2018 не з'явився, заявою від 20.03.2018 повідомив суд про неможливість явки через зайнятість в іншому судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Згідно поданих суду письмових пояснень зазначав, що оскарженим судовим рішенням та фахівцями експертних установ фактично встановлено неможливість за наявними у сторін землевпорядними матеріалами встановити чи виключити наявність накладення земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні ПАТ «Українська залізниця» та в оренді у ФОП Ісраєлян О.М., просив судове рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї та письмові пояснення, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 000568, виданого 10.05.1998 Котовською райдержадміністрацією відповідно до розпорядження Котовської районної державної адміністрації від 05.05.1998 №147/98, Одеській залізниці на праві постійного користування надано 971,56 га земель в межах згідно з планом землекористування для виробничої діяльності. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №49-з (а.с. 11, т.1).

В ході перевірки земельних ділянок смуги відводу Одеської залізниці в межах Котовської дистанції захисних лісонасаджень було встановлено, що на земельній ділянці, що знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км перегону Слобідка - Борщі на відстані 39,3 м від шляхопроводу побудовано капітальну будівлю, яка використовується під магазин. Згідно з технічною документацією із землеустрою та Державним актом на право постійного користування землею від 10.05.1998 серії ІІ-ОД №000568, земельна ділянка на якій побудована будівля магазину, частково знаходиться в смузі відводу Одеської залізниці. Вищезазначена земельна ділянка розташована у смузі відводу залізниці по прив'язці: 1307км + 55м-ширина смуги відводу - 50м, бордюр будівництва встановлено на відстані 41,5м від вісі непарної колії (захвачено 8,5м); 1307км + 93,2м-ширина смуги відводу - 50м, бордюр будівництва встановлено на відстані 41,5м від вісі непарної колії (захвачено 8,5м).

Результати перевірки оформлені актом від 23.11.2012, затвердженого начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень, перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, забудованою під магазин складає 324,7 кв.м. (а.с. 14, т.1).

Згідно акту від 12.05.2015, затвердженого начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень, перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці, забудованою під магазин з усіма забудовами складає 435,7 кв.м. До будівлі магазину в межах смуги відводу примикає фундаментальний паркан літнього майданчику, розміром 8,5м х 12м та капітальна будівля розміром 2м х 1м, яка використовується під туалет. В захисній лісосмузі розташована альтанка розміром 3м х 3м та переносний мангал (а.с. 15, т.1).

28.11.2012 за фактом самовільного будівництва будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в санітарно-захисній зоні до ЄРДР за № 0000010 внесене повідомлення про вчинення Ісраєлян Олександром Місаковичем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до листа від 04.01.2013 про повторне обстеження земельної ділянки смуги відводу Одеської залізниці по 1307 км перегону Слобідка-Борщі, у зв'язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000010 від 28.11.2012, встановлено, що:

на земельній ділянці, що знаходиться на території Борщівської сільської ради, розташованій на 1307 км перегону Слобідка-Борщі на відстані 39,3 м від шляхопроводу, побудована капітальна будівля, яка використовується під магазин. Земельна ділянка на якій побудована будівля магазину, частково знаходиться в смузі відводу Одеської залізниці. Загальна площа самозахвату земельної ділянки смуги відводу залізниці складає 324,7 кв.м.;

згідно з технічною документацією із землеустрою та Державним актом на право постійного користування землею від 10.05.1998 серії ІІ-ОД №000568, земельна ділянка на якій побудована будівля магазину, частково знаходиться в смузі відводу Одеської залізниці;

вищезазначена земельна ділянка розташована у смузі відводу залізниці по прив'язці: 1307км + 55м-ширина смуги відводу - 50м, бордюр будівництва встановлено на відстані 41,5м від вісі непарної колії (захвачено 8,5м); 1307км + 93,2м-ширина смуги відводу - 50м, бордюр будівництва встановлено на відстані 41,5м від вісі непарної колії (захвачено 8,5м) (а.с. 16, т.1).

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2013 по кримінальній справі 505/2665/13-к, Ісраєляна Олександра Місаковича звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 Кримінального кодексу України (а.с. 21, т. 1).

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 23.12.2013 за №04.2-10/11/7072, Ісраєлян О.М. використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів на землекористування, що не відповідає умовам ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. За фактом виявленого порушення державними інспекторами сільського господарства в Одеській області було складено акт перевірки та порушнику надано припис на усунення виявленого порушення у 30-денний строк. При цьому повідомлено, що Ісраєлян О.М. набув право власності на нежитлове приміщення у вигляді торгівельного павільйону та навісу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2007. На підставі рішення суду було виготовлено документи на право власності на нерухоме майно від 22.05.2007 №14634565, а саме на нежитлове приміщення. Був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. Ісраєляну О.М. для експлуатації та обслуговування магазину. В даному проекті не зазначено, що земельна ділянка знаходиться в смузі відведення залізниці (а.с. 75, т.1).

За вказаних обставин, позивач вважає доведеним факт самовільного зайняття відповідачем, належної залізниці на праві постійного користування земельної ділянки, а отже і підстави захисту відповідного речового права в судовому порядку.

Предметом розгляду справи № 916/2948/15 є зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, площею 226,09 кв.м., та привести зазначену земельну ділянку у стан придатний для використання за цільовим призначенням шляхом знесення будівлі магазину площею 137,35 кв.м. та частини бетонної площадки площею 88,74 кв.м., що розташовані у межах земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні землею позивача та знаходиться на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі.

В силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на таке:

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

В силу ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Приписами ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

У відповідності до п. «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок.

Приписами ст. 212 Земельного кодексу України унормовано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідним є врахування, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо (пункт 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Котовського міськрайсуду Одеської області від 03.05.2007 у справі №2-1047/2007, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення у вигляді торгівельного павільйону (літ «А» та навісу (літ «а»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та Ісраєляном Олександром Місаковичем 07 жовтня 2006 року; за Ісраєляном Олександром Місаковичем визнано право приватної власності на нежитлове приміщення у вигляді торговельного павільйону (літ. «А»), та навісу (літ.«а»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 160, т.1 додаткових матеріалів).

Згідно рішення Борщівської сільської ради № 137-ІУ гр. ОСОБА_5 надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 200 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності - розміщення продуктового вагону-магазину на І робоче місце площею 40 кв.м., з земель запасу Борщівської сільської ради (а.с. 45, т. 1).

22.05.2007, на підставі зазначеного рішення суду, проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14634565 від 22.05.2007 (а.с. 159, т.1 додаткових матеріалів).

У подальшому, на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 18.07.2007, за Ісраєляном Олександром Місаковичем було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення загальною площею 30,6 кв.м., навіс, огорожу та замощення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1, виданим Борщівською сільською радою 21.04.2008(а.с. 157, т.1 додаткових матеріалів).

Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 08.11.2007 №602/07 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки», відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Ісраєлян О.М. із земель державної власності строком на 49 років на території Борщівської сільської ради для експлуатації та обслуговування магазину.

29.12.2008 між Котовською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Ісраєляном Олександром Місаковичем (Орендар) укладено Договір оренди землі, згідно якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,02 га, у тому числі 0,02 га - комерційна забудова, яка знаходиться на території Борщівської сільської ради для комерційної діяльності.

Відповідно до п.3 Договору на орендованій земельній ділянці розташований об'єкт нерухомості - магазин.

Договір укладено на один рік (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

Відповідно до п.43 Договору, він набирає чинності після підписання та його державної реєстрації.

Договір зареєстровано у Котовській райдержадміністрації, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.01.2009 за №02. Договір пролонговано до виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що сторони домовилися 19.01.2010 (а.с. 175-181, т.1 додаткових матеріалів).

29.12.2008 земельну ділянку за актом приймання-передачі передано Орендарю (а.с. 182, т.1 додаткових матеріалів).

Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 24.03.2009 №161/09 «Про затвердження акту районної узгоджувальної комісії» затверджено акт узгоджувальної комісії від 12.03.2009 по обстеженню і вибору земельної ділянки площею 338 кв.м. земель запасу державної власності на території Борщівської сільської ради для реконструкції магазину продовольчого товарів під магазин-бар на 20 посадочних місць та надано згоду ФОП Ісраєляну О.М. на виготовлення проектно-кошторисної документації на даний об'єкт (а.с. 164, т.1 додаткових матеріалів).

Висновками Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області від 2010 року № 1378/03-12-12, Відділу Держкомзему у Котовському районі Одеської області Головного управління Держкомзему у Одеській області від 2009 року № 14-01-17/2261, Котовської районної державної адміністрації, Котовської районної санітарно-епідеміологічної станції від 03.11.2009 № 65, Котовського районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Котовської районної державної адміністрації від 02.11.2009 № 278, Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації від 2009року № 01-17/9779 Фізичній особі підприємцю Ісраєляну О.М. було погоджено проект землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду земельної ділянки для розміщення та експлуатацію магазину загальною площею 0,0338 га, в т.ч. під капітальною забудовою 0,0127 га та під проїздами, проходами та площадками 0,0211га, із земель запасу житлової та громадської забудови Борщівської сільської ради. Отже, загальна площа земельної ділянки, відведення якої було погоджено ФОП Ісраєлян О.М., становить 338 кв.м. (а.с. 147-156, т.1 додаткових матеріалів)

Таким чином, вказані дії свідчать про реалізацію власником нерухомого майна свого права на одержання земельної ділянки в користування, необхідну для його обслуговування і виходячи із приписів ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, ставши власником будівлі на підставі Договорів купівлі-продажу, правомірно ініціювало одержання спірної земельної ділянки у користування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі №40/3.

Вищевикладене додатково підтверджує, що у наведеній частині земельної ділянки у відповідача відсутній факт саме самовільного її зайняття.

В апеляційні скарзі апелянт також зазначає, що відповідач в 2009 році самовільно приступив до виконання робіт з реконструкції належних йому об'єктів нерухомості та, як наслідок, самовільно зайняв частину належної залізниці земельної ділянки.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази на предмет їх належності та допустимості, а отже і спроможності підтверджувати певні факти, у світлі означених доводів заявника апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

акти обстеження земельної ділянки від 23.11.2012 та від 12.05.2015, як правомірно зазначено місцевим господарським судом, складені одноособово, лише представниками позивача, відповідач, його представники або інші незацікавлені особи до їх складення не залучались. Отже, такі документи не дозволяють суду вірогідно встановити об'єктивність зазначених в них даних, адже не містять посилань на обставини встановлення меж земельної ділянки, належної позивачу на праві постійного користування та вимірювання площі земельної ділянки, яку, як зазначає позивач, безпідставно займає відповідач;

зі змісту листа Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 23.12.2013 за №04.2-10/11/7072 не вбачається, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності саме, у зв'язку із самовільним зайняттям земельної ділянки внаслідок проведення робіт по самовільній реконструкції існуючого об'єкту нерухомості. Напроти, Державна інспекція сільського господарства в Одеській області зазначає, що в ході перевірки державним інспектором було встановлено, що Ісраєлян О.М. набув право власності на нежитлове приміщення у вигляді торгівельного павільйону та навісу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2007, здійснено виготовлення документів на право власності на нерухоме майно від 22.05.2007 №14634565, а саме на нежитлове приміщення; розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. Ісраєляну О.М. для експлуатації та обслуговування магазину. При цьому, в даному проекті не зазначено, що земельна ділянка знаходиться в смузі відведення залізниці. Як зазначалося вище, недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права ФОП Ісраєляна О.М., як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. За наведених обставин, лист Державної інспекції сільського господарства в Одеській області не може бути розцінений судом як належний доказ на підтвердження викладених скаржником обставин;

ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2013 по кримінальній справі 505/2665/13-к, Ісраєляна Олександра Місаковича звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 Кримінального кодексу України. За змістом ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Отже, у світлі положень наведеної правової норми ухвала суду, якою особу звільнено від кримінальної відповідальності, не має для господарського суду преюдиційного значення на відміну від вироку суду, та оцінюється судом на рівні з іншими доказами.

Як вбачається з висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області від 19.02.2010 № 1378/03-12-12, земельна ділянка, яка відводиться для експлуатації та обслуговування магазину, загальною площею 0,0338 га, по АДРЕСА_1, на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області межує зі всіх сторін з землями Борщівської сільської ради (а.с. 147, т.1 додаткових матеріалів).

При цьому, згідно наданого позивачем акту від 23.11.2012, складеного працівниками позивача, та затвердженого начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень, встановлено, що на земельній ділянці, що знаходиться на території Борщівської сільської ради, розташованій по прив'язці 1307 км пк1 перегону Слобідка-Борщі на відстані 39,3 від шляхопроводу, побудована капітальна будівля, яка використовується під магазин; згідно з технічною документацією із землеустрою та Державним актом на право постійного користування землею від 10.05.1998, серія ІІ-ОД №000568, земельна ділянка на якій побудована будівля магазину, частково знаходиться в смузі відводу Одеської залізниці, перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці, складає 324,7 кв.м.

Згідно акту від 12.05.2015, складеного заступником начальника Котовської дистанції захисних лісонасаджень та інженером землевпорядником залізниці, затвердженого начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень, встановлено, крім іншого, перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці, складає 435,7 кв.м.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Враховуючи суперечливість наданих сторонами доказів, та приймаючи до уваги необхідність встановлення фактичних меж земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні позивача, наявність накладення цих земельних ділянок, а також встановлення фактичного місцезнаходження об'єкту нерухомості, що належить відповідачу, суд першої інстанції неодноразово ухвалами суду у даній справі призначав судову земельно-технічну експертизу.

Матеріали справи №916/2948/15 поверталися з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з повідомленнями про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи, у зв'язку з ненаданням витребуваних судовим експертом додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Таким чином, зважаючи на неможливість проведення експертизи у даній справі та відсутність висновку судової земельно-технічної експертизи, призначеної судом першої інстанції, з метою, зокрема, усунення суперечливості наданих сторонами доказів щодо встановлення фактичних меж земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні позивача, наявність накладення цих земельних ділянок, а також встановлення фактичного місцезнаходження об'єкту нерухомості, який належить відповідачу, суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив судову землевпорядну експертизу, проведення якої доручив Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз».

Як вбачається з висновку судового експерта №262/16 від 21.03.2017, відповідаючи на питання 1-2, експерт Ковальчук О.У. зазначає, що фактично на місцевості відсутні фізично визначені, чітко закріплені межі земельної ділянки, розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні позивача у справі. У зв'язку з чим технічно не надається можливим визначити фактичні координати меж земельної ділянки, а також встановити чи відповідають фактичні межі на місцевості земельної ділянки, розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні ПАТ «Українська залізниця» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №000568, виданого 10.05.1998, правовстановлювальній та землевпорядній документації на цю ділянку. Згідно висновку експерта також не надається можливим встановити, чи має місце в землевпорядній документації накладення земельних ділянок, що знаходяться в постійному користуванні у ПАТ «Українська залізниця» та в оренді у ФОП Ісраєлян О.М.

Згідно з висновком по четвертому питанню встановлено, що частина магазину площею 137,35 кв. та частина бетонної площадки 88,74 кв.м. розташовані (перебувають) у межах земельної ділянки розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, яка знаходиться в постійному користуванні у ДП «Одеська залізниця» (правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця») на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.05.1998 серія ІІ-ОД №000568. З урахуванням вказаного висновку ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» подано заяву про уточнення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок експерта Ковальчук О.У. по четвертому питанню, суд першої інстанції не прийняв у якості належного та допустимого доказу, адже, його зроблено на підставі Технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_1, 1307 перегону Слобідка-Борщі, складеного інженером - землевпорядником Помазановою М.С. ПП «Фаренгейт-Овідій», дозвіл на залучення якого судом не надавався.

Відповідно до п.4 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції на час проведення експертизи) для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

Технічний звіт, який є додатком №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи №262/16 від 21.03.2017, та на підставі якого судовий експерт надав відповідь на четверте питання, складено інженером-землевпорядником ПП «Фаренгейт-Овідій» Помазановою Марією Савівною, при цьому експерт не клопотав перед судом про її залучення та рішення про залучення останньої до проведення судової земельно-технічної експертизи Господарський суд Одеської області не виносив та згоди не надавав.

Враховуючи наведене, Господарський суд Одеської області дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для використання у якості належного та допустимого доказу висновок експерта Ковальчук О.У. по четвертому питанню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 06.09.2017, на підставі клопотання позивача про призначення додаткової землевпорядної експертизи, яке мотивовано неповнотою висновку судової землевпорядної експертизи №262/16 від 21.03.2017, а саме: ненадання відповіді на перше, друге та третє питання, а також тим, що експертний висновок зроблений на підставі Технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань, що виконаний не тим інженером-землевпорядником, якому господарським судом надавався на це дозвіл, призначено повторну землевпорядну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Апеляційне провадження зупинено до проведення судової експертизи та отримання судом відповідного рішення.

Натомість, матеріали справи №916/2948/15 повернулися з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі ОНДІСЕ) з повідомленнями про неможливість надання висновку повторної судової земельно-технічної експертизи №17-4247/4248 від 11.01.2018 за матеріалами справи №916/2948/15, а саме: у зв'язку з ненаданням в повному обсязі витребуваних судовим експертом додаткових матеріалів, що виключало можливість повного і всебічного дослідження з питань зазначених у резолютивній частині ухвали Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 06.09.2017.

В наданих суду 21.03.2018 письмових поясненнях апелянт зазначає, що неможливість проведення експертною установою землевпорядної експертизи, яка призначена ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2017, відбулась саме з вини відповідача, оскільки ним не було надано додаткових документів, необхідних для її проведення, а отже наявні підстав для застосування судом положень ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що норми ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України встановлюють право, а не обов'язок суду визнати встановленою обставину, для з'ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Аргументи та доводи апелянта в цій частині фактично зводяться до незгоди з висновком експертизи, недоліки якої не було усунуто при апеляційному перегляді, в частині встановлення фактичних координат меж земельної ділянки, а також відповідності фактичних меж на місцевості земельної ділянки, розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні ПАТ «Українська залізниця» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 000568, виданого 10.05.1998, правовстановлювальній та землевпорядній документації на цю ділянку; встановлення факту накладення земельних ділянок, що знаходяться в постійному користуванні у ПАТ «Українська залізниця» та в оренді у ФОП Ісраєлян О.М.

Застосування судом в такому випадку положень ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України призвело б до порушення встановлених ст. 2, параграфом 1 глави 5 Господарського процесуального кодексу України основних засад господарського судочинства та правил оцінки доказів.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями ст. 68 Земельного кодексу України встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. Отже, наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах №926/1044/13 від 16.09.2015; №926/943/13 від 16.09.2015, у зв'язку з чим протилежні доводи відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються.

За таких обставин, місцевий господарський суд, дослідивши обставини справи, надавши правову кваліфікацію діям сторін, правильно дійшов висновку про неможливість встановлення обставин, необхідних для перевірки обґрунтованості позовних вимог та відповідно - для прийняття за результатами всебічного та повного дослідження наданих сторонами та отриманих судом доказів рішення про задоволення позовних вимог у справі. Будь-яких належних доказів, що спростовували б такий висновок суду, скаржник судовій колегії не надав у встановленому чинним процесуальним законодавством України порядку.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття Господарським судом Одеської області неправильного судового рішення у справі.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, що згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України має своїм наслідком віднесення витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 у справі № 916/2948/15- залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 23.03.2018.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.П. Разюк

Я.Ф. Савицький