Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"30" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/238/18

Господарський суд Житомирської області у складі судді Кравець С.Г.,

перевіривши матеріали позовної заяви

Фізичної особи-підприємця Ревеги Ніни Михайлівни (м.Кам'янське, Дніпропетровська область )

до: 1) Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області (м.Житомир)

2) Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради (м.Житомир)

про скасування частково рішення №32 від 17.01.2018р,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ревега Ніна Михайлівна звернулась до господарського суду Житомирської області з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області та Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про:

- часткове скасування рішення №32 від 17.01.2018р виконавчого комітету Житомирської міської ради "Про демонтаж тимчасових споруд, обладнання, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в м.Житомирі", в частині демонтажу приблокованої тимчасової споруди по вул.Л.Українки, 59 в м.Житомирі (п.9 Додатку №1 до рішення виконавчого комітету міської ради);

- скасування приписів від 25.01.2018р та від 28.02.2018р, винесені Комунальним підприємством "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про демонтаж тимчасової споруди.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині заявлених позовних вимог про скасування приписів від 25.01.2018р та від 28.02.2018р, винесених Комунальним підприємством "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про демонтаж тимчасової споруди, на підставі п.1 ч.1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні №2-рп/2007 від 12.06.2007р вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997р, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 10 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до ст.1 та ч.1 ст.2 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд скасувати приписи від 25.01.2018р та 28.02.2018р інспектора лінійного відділу Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради виконавчого органу Житомирської міської ради (Виконавчого комітету Житомирської міської ради).

При цьому, позивачем до позовної заяви від 24.03.2018р додано лише один припис №9/ТС від 28.02.2018р інспектора лінійного відділу Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради, винесений відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №32 від 17.01.2018р.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини є Закон України "Про благоустрій населених пунктів".

У відповідності до ст.1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об'єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни (ст.12 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно ст.34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Рішенням №325 від 29.03.2012р Житомирської міської ради "Про затвердження Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і дотримання тиші у м. Житомирі", затверджено Правила благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і дотримання тиші у м. Житомирі.

За приписами п.10.2. Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і дотримання тиші у м.Житомирі, контроль за станом благоустрою міста Житомира, виконанням цих Правил, міська рада покладає на уповноважені нею та виконавчим комітетом організації та підприємства, зокрема на Комунальне підприємство "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради покладено повноваження з контролю за дотриманням вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і дотримання тиші у м. Житомирі, дотримання вимог інших законодавчих, нормативно - правових актів, рішень міської ради та виконавчого комітету, розпоряджень та доручень міськвиконкому у сфері благоустрою, тощо.

Відповідно до п.10.3 вказаних Правил, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою або вже спричинили, посадова особа контролюючого органу (або інші, уповноважені на це особи) зобов'язана скласти та надати офіційний документ - припис (додаток 2) або протокол (додаток 3).

Згідно з п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на виконання рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №32 від 17.01.2018р, інспектор КП "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради було видано припис як посадовою особою в межах своїх управлінських функцій, а тому вирішення питання щодо визнання недійсним припису є публічно-правовим спором та відноситься до компетенції адміністративних судів, а тому не підлягає розгляду у господарських судах.

З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги в частині скасування приписів від 25.01.2018р та від 28.02.2018р, винесених Комунальним підприємством "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про демонтаж тимчасової споруди підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 статті 175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись наведеною нормою суд роз'яснює, що розгляд позовної вимоги позивача про скасування приписів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Вивчивши зміст позовної заяви в частині заявленої вимоги про часткове скасування рішення №32 від 17.01.2018р виконавчого комітету Житомирської міської ради та розглянувши додані до неї документи, господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Ревеги Н.М. від 24.03.2018р, з огляду на таке.

Всупереч вимогам ст.162 ГПК України, в позовній заяві від 24.03.2018р позивачем неправильно вказано відомості щодо місцезнаходження позивача згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Також, в порушення вимог п.1 ч.3 ст.162 ГПК України, у позовній заяві ФОП Ревегою Н.М. зазначено неповне найменування відповідачів. Найменування сторін має відповідати відомостям, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

З доданої до позовної заяви квитанції від 24.03.2017р не вбачається, що судовий збір сплачено позивачем, перераховано на розрахунковий рахунок Господарського суду Житомирської області та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, як це вимагає закон. На вказаній квитанції відсутні будь-які відмітки банківських установ.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлена наступна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви, зокрема, майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018р розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розрахунку на місяць складає 1762,00грн.

Тобто, за подання даної позовної заяви, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1762,00грн.

Таким чином, позивач не виконав вимоги п.2 ч.1 ст.164 ГПК України, оскільки не надав належних доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Положеннями ст.164 ГПК України визначено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Судом встановлено, що позивачем хоча додано оспорюване рішення №32 від 17.01.2018р виконавчого комітету Житомирської міської ради, однак до нього не надано додатку №1, п.9 якого позивач просить скасувати. Пояснення про неможливість надання даного доказу чи клопотання про його витребування відсутні.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, позивачем не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд звертає увагу на те, що подані до позовної заяви документи не засвідчені у встановленому законом порядку.

За умовами пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Отже, додані до позовної заяви копії документів мають бути засвідчені належним чином.

Згідно з ч.1 ст.174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу потрібно подати до суду відповідну письмову заяву про усунення недоліків із зазначенням дати та номеру справи до якої слід додати відповідні докази.

За таких обставин, керуючись ст.ст.162, 174, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємця Ревезі Н.М. у відкритті провадження у справі в частині заявлених позовних вимог щодо скасування приписів від 25.01.2018р та від 28.02.2018р, винесених Комунальним підприємством "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради.

2. Роз`яснити позивачу, що спір в частині заявлених позовних вимог щодо скасування приписів від 25.01.2018р та від 28.02.2018р, винесених Комунальним підприємством "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

3. Позовну заяву в частині позовних вимог про часткове скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №32 від 17.01.2018р. залишити без руху.

4. Фізичній особі-підприємцю Ревезі Н.М. протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про усунення недоліків з додатками (за наявності) та доказами надіслання їх копій сторонам листом з описом вкладення.

5. Роз'яснити Фізичній особі-підприємцю Ревезі Н.М., що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою на підставі ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду підписана 30 березня 2018 року.

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до матеріалів позовної заяви,

2 - позивачу (рек. з пов.),

3,4 - відповідачам(рек. з пов.).