УХВАЛА

м. Київ

23.03.2018Справа № 910/3073/18
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов C.М., розглянувши заяву Фермерського господарства Зимовець Р.Ю., с. Вільне, Конотопського району, Сумської області

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат Плюс", м. Київ заборгованості в розмірі 68 099,17 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Зимовець Р.Ю. звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат Плюс" суми заборгованості за Договором № 24/10 поставки зерна від 24.10.2016р. в розмірі 68 099,17 грн., з яких 60 000,00 грн. сума основного боргу та 8 099,17 грн. пені. Крім того, заявник просив покласти на боржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 881,00 грн.

Розглянувши заяву Фермерського господарства Зимовець Р.Ю., суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявником в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України не наведено суду офіційної електронної адреси боржника, або не зазначено, що така адреса йому не відома та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Крім того, як вбачається з матеріалів поданої заяви між заявником та боржником укладено Договір № 24/10 поставки зерна від 24.10.2016р., на підставі якого заявником (за його твердженнями) було поставлено та передано у власність відповідача (продано) зерно пшениці 2 класу 2016р. всього 78,84 тон на суму 316 952,00 грн., з яких боржником оплачено боржником 256 952,00 грн. (докази оплати додані до заяви), відтак заявник вказує на наявність заборгованості у відповідача на суму 60 000,00 грн.

При цьому, відповідно до доданих до заяви товарно-транспортних накладних № б/н від 25.10.2016р. заявником продано зерно пшениці на суму 94 565,00 грн., № б/н від 26.10.2016р. на суму 97 582,60 грн., № б/н від 02.11.2016р. на суму 124 804,00 грн., тобто на загальну суму 316 951,60 грн., відтак сума вимоги заявника з урахування часткової оплати боржником вартості товару становить 59 999,60 грн.

Таким чином, заявником не повністю зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 60 000,00 грн., що є порушенням приписів ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України.

Відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Що стосується видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника 8 099,17 грн. пені, суд відзначає наступне.

За умовами п. 4.2. Договору № 24/10 поставки зерна від 24.10.2016р. боржник мав розрахуватись з заявником за поставлений товар протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту відвантаження.

Оскільки відвантаження зерна пшениці на підставі зазначених вище товарно-транспортних накладних відбулось 25.10.2016р., 26.10.2016р. та 02.11.2016р. відповідно, суд з урахуванням положень ст. ст. 256, 258, 261, 267 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про те, що заява в цій частині вимог подана у строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника суми основного боргу в розмірі 60 000,00 грн. на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, а щодо стягнення 8 099,17 грн. пені - на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Тоді як, згідно ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн. у зв'язку з відмовою в задоволенні заяви, покладаються на заявника.

При цьому, суд звертає увагу заявника на помилковість визначеної суми судового збору у розмірі 881,00 грн. за подачу даної заяви, оскільки за приписами ст. 4 закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на дату звернення до суду з заявою становить 176,20 грн. (1 762,00 грн. х 0,1) та за наявності відповідного клопотання судом буде вирішено питання щодо повернення заявникові надмірно сплаченого судового збору в порядку ст. 7 закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 147-148, 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу Фермерському господарству Зимовець Р.Ю. за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-переробний комбінат Плюс" заборгованості в розмірі 68 099,17 грн. відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов