ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/3585/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Швеця Д.Ю (адвокат),

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реабілітація ЛТД"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 (Верховець А.А. - головуючий, Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.) і рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2017 (суддя Мандриченко О.В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реабілітація ЛТД"

до Міністерства соціальної політики України,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду соціального захисту інвалідів,

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Реабілітація ЛТД" (далі - ТОВ "Реабілітація ЛТД") звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Реабілітація ЛТД" посилалося на положення статей 91, 94, 277 Цивільного кодексу України та зазначало, що під час виступу на семінарі 14.09.2016 представника ТОВ Реабілітація ЛТД" із доповіддю заступником директора Департаменту соціального захисту інвалідів Мінсоцполітики України ОСОБА_8, яка є посадовою особою, діяла від імені департаменту і була модератором семінару, поширила недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та впливає на дідову репутацію і роботу ТОВ "Реабілітація ЛТД". Позивач зазначив, що твердження цієї посадової особи зафіксовано директором ТОВ "Реабілітація ЛТД" за допомогою відеокамери мобільного телефону. Крім того, позивач підтверджує наведене відповідями Фонду соціального захисту інвалідів на адвокатські запити.

У відзиві на позовну заяву Мінсоцполітики просило відмовити в її задоволенні та зазначило, що між Фондом соціального захисту інвалідів і ТОВ "Реабілітація ЛТД" було укладено договір про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, за індивідуальними заявками від 06.05.2016 № 309. За усним зверненням Уповноваженого Президента України з прав людей з інвалідністю до Мінсоцполітики щодо сприяння у протезуванні осіб з інвалідністю, які професійно займаються спортом і мають взяти участь у Параолімпійських іграх у вересні 2016 року, під час якої було виявлено невідповідність даних щодо кількості протезів, виданих ТОВ "Реабілітація ЛТД", інформації, зазначеній у Централізованому банку даних з проблем інвалідності, що свідчить про безпідставне отримання ТОВ "Реабілітація ЛТД" державних коштів та мало наслідком звернення Мінсоцполітики до Генеральної прокуратури України та Національної поліції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Фонд соціального захисту інвалідів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 (Верховець А.А. - головуючий, Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.), відмовлено ТОВ "Реабілітація ЛТД" у задоволенні позовних вимог до Мінсоцполітики про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не довів суду самого факту поширення (проголошення, сповіщення) інформації відповідачем, а тому позовні вимоги було відхилено судом у зв'язку з їх недоведеністю.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ТОВ "Реабілітація ЛТД" у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що висновки судів стосовно того, що із відеозапису, наданого позивачем, не вбачається поширення посадовою особою відповідача недостовірної інформації, а запис не містить звуку, не відповідають дійсності. При цьому скаржник наголошує на наданні ним належних доказів на підтвердження своїх вимог, у тому числі копій відповідей Фонду соціального захисту інвалідів, Мінсоцполітики, графіка проведення семінарів, і підтвердження представниками відповідача та третьої особи факту проведення семінару і поширення інформації, яка, на думку ТОВ "Реабілітація ЛТД", не є достовірною.

Мінсоцполітики у відзиві на касаційну скаргу зазначає про обґрунтованість і законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у цій справі є вимога ТОВ "Реабілітація ЛТД" про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а саме визнання недостовірною і такою, що принижує ділову репутацію позивача, інформації, зміст якої наведено у позовній заяві, поширеної заступником директора Департаменту соціального захисту інвалідів Мінсоцполітики ОСОБА_8 14.09.2016 на семінарі і зобов'язання Мінсоцполітики протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили розмістити на своєму офіційному сайті http://www.msp.gov.ua спростування недостовірної інформації з посиланням на положення статей 91, 94, 277 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Аналогічні приписи закріплені у статті 1 Закону України "Про інформацію".

Статтею 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як-то:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі статтею 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтями 1 і 2 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017, яка діяла на час звернення позивача до суду та прийняття оскаржуваних судових рішень) передбачено право, зокрема підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб на звернення до господарського суду з позовною заявою за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 54 цього Кодексу встановлено форму і зміст позовної заяви, яка повинна містити, у тому числі, зміст позовних вимог, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (частина 1 статті 36, стаття 37 цього Кодексу).

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (стаття 43 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження позовних вимог ТОВ "Реабілітація ЛТД" надало суду цифровий носій - DVD-диск, із відеозаписом, який, на думку позивача, підтверджує факт поширення неправдивих і таких, що шкодять діловій репутації позивача відомостей.

Суди першої та апеляційної інстанцій зауважили, що за результатами огляду та дослідження наданого позивачем DVD-диску шляхом відтворення відпвоідного відеозапису, суди не встановили обставин про які зазначає ТОВ "Реабілітація ЛТД" у позовній заяві.

Водночас, суди попередніх інстанцій установили, що при відтворенні цього відеозапису неможливо встановити, що посадова особа відповідача 14.09.2016 у приміщенні актового залу готелю "Гетьман" (м. Львів, вул. Володимира Великого, 50) під час семінару публічно проголосила відомості такого змісту, як зазначено у позові, оскільки відеозапис не надає можливості ідентифікувати місце відеозйомки і встановити особу, яку знято.

Крім того, судом апеляційної інстанції установлено, що відеозапис не містить звуку та не дає можливості почути слова особи, яку зафіксувала камера.

Доводи скаржника, наведені у касаційні скарзі, не спростовують установлених судами обставин справи, а посилання ТОВ "Реабілітація ЛТД" на невідповідність висновків судів дійсності не містять обґрунтувань, які саме докази або доводи сторін не взято судами до уваги чи не досліджено, тобто доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди із встановленими судами обставинами справи та наданою судами оцінкою доказів наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній після 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реабілітація ЛТД" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2017 у справі № 910/3585/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак