РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018Справа № 910/19533/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про розгляд неврегульованих розбіжностей до договору про надання послуг, визнання договору укладеним

за участю представників сторін:

від позивача: Маркушев Я.С. - представник за довіреністю № 236 від 09.06.2017 р.

від відповідача: Кухарчук Л.М. - представник за довіреністю № 223/10 від 06.11.17 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (далі - ПрАТ "Київобленерго") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") про розгляд неврегульованих розбіжностей до договору про надання послуг та визнання його укладеним з урахуванням протоколу розбіжностей, в редакції ПрАТ "Київобленерго".

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на недосягнення сторонами згоди щодо умов договору про надання послуг по переобладнанню ділянки ПЛ-10 кВ Чистоголівка, зокрема, за пунктами п.п. 2.2, 2.2.1, 2.3, 3.7.2, 4.2, 4.6-4.11 вказаного договору, стосовно яких просить врегулювати розбіжності.

У позові ПрАТ "Київобленерго" просить:

- розглянути зазначені неврегульовані розбіжності до договору про надання послуг;

- визнати договір укладеним з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, в редакції ПрАТ "Київобленерго".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2017 р. за вказаним позовом було порушене позовне провадження у справі. Згідно з ухвалою господарського суду м. Києва від 18.12.2018 р. розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження за правилами, встановленими новою редакцією ГПК України, що набрала чинності з 15.12.2017 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що редакція договору, що була надана ДП "НАЕК "Енергоатом" повністю відповідає нормам чинного законодавства, та зазначив, що договір повинен бути укладений на основі вільного волевиявлення сторін, а не примусового. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київобленерго» є суб'єктом господарювання, який отримав ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕП), на здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, а також ліцензію на здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області.

Судом встановлено, що у січні 2015 р. ДП "НАЕК "Енергоатом" звернувся до позивача, як до власника електричних мереж, з заявою про отримання технічних вимог на переобладнання ділянки ПЛ-10 кВ Чистогалівка в прогонах опор 138 - 139 в місці перетину під'їзної залізничної колії від існуючої залізничної гілки Вільча - Янів до майданчику будівництва централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива.

За результатами вказаного звернення, 20.02.2015 р. ПрАТ «Київобленерго» надало відповідачу технічні вимоги № К-00-15-0195-ТВ, за якими відповідач має розробити проект переобладнання ділянки ПЛ-10 кВ Чистогалівка в прогонах опор 138-139 та погодити цей проект із позивачем. При цьому виконання робіт з реконструкції зазначеної ділянки здійснюється ПрАТ «Київобленерго» за окремим договором, укладеним із ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформлює договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона-виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Отже, загальний порядок укладення господарського договору складається з чотирьох етапів: 1) проекту договору; 2) протоколу розбіжностей; 3) безпосереднього врегулювання розбіжностей; 4) розгляду переддоговірного спору.

Судом встановлено, що 22.11.2016 р. відповідач надав позивачу розроблену проектну документацію щодо переобладнання електричних мереж, а 13.12.2016 р. зазначена проектна документація була погоджена ПрАТ «Київобленерго», що підтверджується технічним рішенням № К-00-15-0195-ТВ від 13.12.2016 р.

17.08.2017 р. ДП "НАЕК "Енергоатом" (замовник) отримало у позивача (виконавець) нарочно два примірники проекту договору про надання послуг з переобладнання ділянки ПЛ-10 кВ Чистогалівка, що підтверджується відповідним записом у журналі позивача.

Відповідач, ознайомившись із запропонованими умовами договору, не погодився з частиною його умов та 03.10.2017 р. листом № 03-46/1758 від 02.10.2017 р. направив позивачу підписаний договір надання послуг разом із протоколом розбіжностей до нього. У цьому протоколі розбіжностей відповідач виклав зауваження до договору про надання послуг у кількості 21 пунктів.

Зі свого боку, розглянувши зазначені зауваження, позивач 20.10.2017 р. направив на адресу відповідача (супровідний лист № 11/200/8140 від 20.10.2014 р.) свій протокол узгодження розбіжностей, у якому ПрАТ «Київобленерго» з 21 зауважень погодилось із 15 зауваженнями ДП "НАЕК "Енергоатом", також позивач направив відповідачу додатки № 2 (розрахунок вартості наданих послуг) та № 3 (календарний план) до договору про надання послуг.

У той же час, 6 запропонованих зауважень до проекту договору залишились сторонами не погодженими, а саме - п.п. 2.2, 2.2.1, 2.3, 3.7.2, 4.2, 4.6-4.11, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, де зазначив, що ПрАТ «Київобленерго» є монополістом на ринку розподілу електричної енергії (постачання електричної енергії та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами), а тому на підставі ч. 7 ст. 181 ГК України зобов'язаний передати до суду на розгляд розбіжності до договору, що залишились неврегульованими.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, і в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо це передбачене угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

При цьому проект договору, протокол розбіжностей та протокол узгодження розбіжностей є доказами щодо вжиття заходів досудового врегулювання господарського спору, вони є свідченням існування спору, котрий виник при укладанні договору.

Частиною 4 статті 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як встановлено судом, непогодженими у сторін залишились наступні пункти договору надання послуг:

- п. 2.2 та п. 2.2.1 щодо порядку оплати послуг за договором надання послуг;

- п. 2.3 щодо початку перебігу строку надання послуг;

- п. 3.7.2 щодо можливості залучення до виконання робіт субпідрядників за погодженням замовника або без отримання цього погодження від замовника;

- п. 4.2 щодо застосування додаткової відповідальності у вигляді нарахування штрафу за прострочення строку надання послуг;

- доповнення договору п.п. 4.6-4.11 щодо антикорупційних застережень та відповідальності за їх недотримання.

Розглянувши вказані розбіжності, суд зазначає наступне.

Стосовно п. 2.2 та п. 2.2.1 договору щодо порядку оплати послуг за договором надання послуг.

У редакції ПрАТ «Київобленерго» вказані пункти договору передбачають оплату наданих позивачем послуг у розмірі 100 % авансового платежу, що становить 85 386,61 грн. Натомість, відповідач пропонує, щоб оплата по договору здійснювалася протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

Необхідність перерахування авансового платежу у розмірі 100 % за надані послуги позивач обгрунтовує тим, що ПрАТ «Київобленерго» є монополістом на території Київської області з постачання електричної енергії та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, а тому з метою надання послуг за договором з переобладнання чи перенесення електричних мереж, позивачу необхідно здійснити закупівлю необхідних товарів (опори, стійки, муфти та інше) у відповідності до Закону України «Про публічні закіпівлі». При цьому, як вказує позивач, закупівля вказаних товарів здійснюється незалежно від вартості закупівлі, на конкурентних засадах шляхом проведення відкритих торгів, запитів цінових пропозицій, з дотриманням принципів здійснення закупівлі, передбачених ст. 3 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі», з обиранням постачальників, що нададуть найменшу ціну при дотриманні параметрів якості товарів. Отже, оскільки ПрАТ «Київобленерго» буде здійснювати переобладнання електричних мереж, позивачу (виконавцю) необхідно буде здійснити закупівлю матеріалів для реалізації надання таких послуг (для чого потрібні грошові кошти), тому у п. 2.2 та п. 2.2.1 договору необхідно передбачити умови авансового платежу у 100 % розмірі.

Проте, з предмету договору про надання послуг, який вже був погоджений сторонами, вбачається, що виконавець (позивач) приймає на себе зобов'язання надати послуги по переобладнанню ділянки, а замовник забов'язується прийняти належним чином надані послуги та здійснити їх оплату (п. 1.1).

Отже, за змістом вказаного пункту спочатку передбачений обов'язок позивача надати послуги з переобладнання земельної ділянки, а тільки потім встановлений обов'язок відповідача оплатити надані послуги.

Також судом встановлено, що під час переддоговірного спору відповідач, погодившивсь із доводами ПрАТ «Київобленерго» щодо необхідності проведення ним попередньої закупівлі матеріалів у порядку, передбаченому Законом України «Про публічні закупівлі» та отримавши від позивача погоджений ним розрахунок вартості наданих послуг з орієнтовною вартістю потрібних матеріалів, запропонував позивачу (лист № 7634 від 13.11.2017 р.) передбачити у договорі сплату не всієї суми авансового внеску за надані послуги (100 %), а лише суму вартості необхідних позивачу матеріалів для здійснення переобладнання, яка складає 46 572,52 грн.

У відповідь на вказану пропозицію, позивач листом № 05/361/8989 від 20.11.2017 р. не погодився із умовами відповідача щодо визначення в договорі обов'язку ДП "НАЕК "Енергоатом" перерахувати в якості передоплати суму вартості необхідних матеріалів, також просив повернути ПрАТ «Київобленерго» погоджені ним календарний план та розрахунок вартості наданих послуг, що були направлені відповідачу листом № 11/200/8140 від 20.10.2014 р.

Отже, суд вважає, що позивач відмовився від пропозиції відповідача оплатити авансом фактичну суму затрат на матеріали, необхідні для виконання робіт за договором, не обгрунтувавши необхідність здійснення 100 % передплати робіт. Так, будь-яких інших обгрунтувань, які б свідчили про необхідність отримання позивачем попередньої оплати за договором у 100 % розмірі, ПрАТ «Київобленерго» суду не надано.

За таких обставин, умови договору, викладені у п. 2.2 та п. 2.2.1 в редакції позивача, суд відхиляє, оскільки вважає їх необгрунтованими.

Щодо врегулювання розбіжностей сторін, викладених у пункті 2.3 договору.

Вказаним пунктом в редакції позивача, передбачений строк надання послуг протягом 2 місяців - з моменту оплати відповідачем авансового платежу. Відповідач, у свою чергу, пропонує вказати строк надання послуг - 2 місяці з моменту укладення договору про надання послуг.

Необхідність встановлення вказаного строку, позивач пов'язує з узгодженими у його редакції умовами пунктів 2.2 та 2.2.1 договору, які передбачають сплату замовником авансового внеску у 100 % розмірі.

Однак, суд вважає умови п. 2.3 договору (в редакції позивача) щодо строку виконання робіт похідними так, як вони прямо залежать від виконання замовником п. 2.2 та п. 2.2.1 (сплати авансу), які судом були відхилені (в редакції позивача), тому п. 2.3 (в редакції позивача) так само не містить належного обгрунтування щодо початку строку виконання робіт.

З приводу розбіжностей сторін, викладених у п. 3.7.2 договору про надання послуг.

Відповідно до вказаного пункту у редакції позивача, ПрАТ «Київобленерго» має право залучати субпідрядників до виконання робіт без попереднього погодження їх із відповідачем. У свою чергу, відповідач пропонує погоджувати залучення субпідрядників із ним, як замовником робіт за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Суд зазначає, що договір надання послуги по переобладнанню ділянки ПЛ-10 кВ Чистогалівка є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору надання послуг, так і договору підряду.

Згідно з ч. 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ГК України підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи.

Крім того, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. При цьому, статтею 902 ЦК України передбачено надання послуг виконавцем особисто.

Отже, з огляду на викладене суд вважає умови п. 3.7.2 договору, в редакції позивача (залучення субпідрядників для виконання робіт без погодження із замовником - ДП "НАЕК "Енергоатом") такими, що суперечать нормам зазначеного законодавства.

З приводу розбіжностей сторін, що виникли за п. 4.2 договору про надання послуг.

Так, пунктом 4.2 договору (у редакції позивача) передбачена відповідальність ПрАТ «Київобленерго» у вигляді пені у розмірі 0,1 % від загальної вартості послуг за порушення виконавцем терміну надання послуг. Водночас, відповідач пропонує додатково передбачити штраф у розмірі 7 % від ціни договору за прострочення строку надання виконавцем послуг більше, ніж на 30 календарних днів.

Позивач вважає, що викладення даного пункту у редакції відповідача тягне за собою нерівнозначність встановлення відповідальності виконавця у порівнянні із відповідальністю замовника, оскільки відповідальність замовника полягає лише у сплаті ним пені в разі несвоєчаної оплати послуг.

Розглянувши доводи сторін за вказаним пунктом, суд зазначає наступне.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що сторони за договором надання послуг є суб'єктами господарювання, що належать до державного сектора економіки, при цьому, за змістом ч. 2 ст. 231 ГК України цією нормою передбачено застосування штрафних санкцій до порушень негрошових зобов'язань, відповідно до яких відноситься і порушення терміну надання виконавцем (ПрАТ «Київобленерго») послуг за договором.

За таких обставин, застосування відповідачем додаткової відповідальності у вигляді штрафу в разі порушення строків надання послуг позивачем не суперечить діючому господарському законодавству, при цьому виконавець не позбавлений права поставити питання про додаткову відповідальність і для замовника, у якого за договором виникають інші зобов'язання - грошові, за порушення яких законом також встановлюються різні види відповідальності.

Щодо розбіжностей в частині доповнення договору пунктами, що містять антикорупційні застереження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується із пропозицією відповідача включити до договору про надання послуг умови пунктів 4.6-4.11 договору. Так, відповідно до п. 4.6 сторони гарантують, що їх керівники та інші службові (посадові) особи, які здійснюють діяльність не притягувалися до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення. Водночас, на думку позивача, вказаний пункт визначає необмежене коло осіб, які взагалі не матимуть ніякого відношення до спірного договору. При цьому, що п. 4.9 договору передбачена відповідальність сторін у разі недотримання ними вимог п.п. 4.6-4.8, яка полягає у сплаті штрафу в розмірі 15 % від вартості послуг. За таких обставин, позивач вважає, що включення пунктів 4.6-4.11 до договору матиме негативні наслідки для позивача у вигляді штрафних санкцій.

Роглянувши доводи сторін в цій частині, суд зазначає.

Так, ч. 4 ст. 62 Закону України «Про запобігання корупції», п. 7.8 Положення ДП «НАЕК «Енергоатом» № ПЛ- Д.0.04.066-1від 31.12.2016-16 «Про порядок укладання та ведення договорів (контрактів)», передбачають умови включення до договорів антикорупційних застережень, які і знайшли своє відображення у п.п. 4.6-4.9 договору, в редакції відповідача. При цьому, умови п.п. 7.8-7.9 договору щодо зобов'язання сторін дотримуватись вимог антикорупційного законодавства та антикорупційних застережень, стосуються не лише договорів підряду з капітального будівництва, реконструкції, капітального ремонту будівель та споруд, технічного переоснащення, як вказував у відповіді на відзив позивач, а й усіх укладених між сторонами договорів (контрактів).

Крім того, судом встановлено, що відповідач керується Окремим дорученням № 96/1-27-132, прийнятим Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерговугілля), відповідно до якого керівники державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля, а також ті господарські товариства, щодо яких Міненерговугілля здійснює управлінні корпоративними правами держави, зобов'язані розглянути можливість включення положень щодо обов'язковості дотримання антикорупційної програми підприємством та антикорупційних застережень до договорів, які укладаються цим підприємством. А як вбачається з договору надання послуг, в редакції позивача, антикорупційних застережень цей договір, не містить.

Отже, включення пунктів 4.6-4.11 до договору надання послуг, згідно з протоколом розбіжностей в редакції відповідача, на думку суду не суперечить нормам закону та буде мати однакові наслідки відповідальності у разі недотримання антикорупційного законодавства, як для позивача, так і для відповідача.

Таким чином, розглянувши неврегульовані розбіжності до договору про надання послуг, суд приходить до висновку, що п.п. 2.2, 2.2.1, 2.3, 3.7.2, 4.2, 4.6-4.11 вказаного договору, в редакції протоколу розбіжностей відповідача, мають під собою нормативне обгрунтування та не суперечать нормам закону, а тому можуть бути включені сторонами до договору про надання послуг.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за висновком суду, позивач не довів, а суд, розглянувши неврегульовані розбіжності сторін, не встановив обов'язку відповідача укласти договір надання послуг, в редакції ПрАТ «Київобленерго».

Що стосується вимоги ПрАТ «Київобленерго» про визнання договору надання послуг укладеним, в редакції позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 8 ст. 181 ГК України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом вище, сторони не досягли згоди щодо таких істотних умов договору, зокрема, як: строки початку виконання робіт, розмір оплати та порядок розрахунків між сторонами, міру відповідальності за поушення зобов'язань за договором. Указані обставини свідчать про відсутність підстав вважати договір укладеним.

У той же час, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними таких договорів;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Однак, договір про надання послуг, який розглядається в даній справі, не є договором приєднання, типовим чи примірним договором та він не є обов'язковим для укладення сторонами.

Водночас, відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Таким чином, складення відповідачем протоколу розбіжностей до договору, викладеного в редакції позивача, є дотриманням принципу свободи договору.

Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства, зважаючи на відсутність погодження сторонами усіх умов договору, викладених в редакції позивача, суд приходить до висновку, що вимога про визнання договору надання послуг укладеним, в редакції ПрАТ «Київобленерго» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про розгляд неврегульованих розбіжностей до договору про надання послуг, визнання договору укладеним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 19 березня 2018 року.

Повний текст рішення складений 29 березня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.