КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 р. Справа№ 910/6099/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Капітонов П.П.;

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: Ковальчук Т.А.;

відповідача-3: не з'явився;

відповідача-4: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі

Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.12.2017

у справі №910/6099/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі

Товариства з обмеженою відповідальністю

до 1) Головного управління Державної фіскальної служби

в Одеській області

2) Прокуратури Вінницької області

3) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України

у Вінницькій області

4) Державної казначейської служби України

про стягнення 16 244 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Науково-технічна виробнича фірма "Промсервіс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - відповідач-1), Прокуратури Вінницької області (далі - відповідач-2), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач-3), Державної казначейської служби України (далі -відповідач-4) про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шкоду, завдану органами досудового розслідування, у загальному розмірі 16 244 800,00 грн. (з них: 35 500,00 грн. - моральна шкода, 16 209 600,00 грн. - матеріальна шкода).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дій відповідачів 21.01.2014 відносно позивача було безпідставно порушено кримінальне провадження №0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 Кримінального кодексу України. В результаті незаконно проведених оперативно-розшукових заходів під час досудового слідства, позивачу були завдані збитки у вигляді неотримання очікуваного прибутку та погіршення ділової репутації підприємства.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість вимог позивача. Зокрема, відповідач-1 наголошував на наступному:

- позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому втрат будь-якого характеру, а також доказів наявності причинного зв'язку між понесеною ним шкодою, протиправними діями відповідачів та вини у заподіянні шкоди;

- надані позивачем докази не доводять факту завдання моральної шкоди позивачу, як юридичній особі;

- наданий позивачем розрахунок шкоди не може бути прийнятий в рамках Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки його норми не поширюються на юридичних осіб;

- перевірка правомірності відповідних дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури передбачено в порядку КПК України, та не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції.

Відповідач-2 також заперечував проти позову, зазначаючи про те, що відповідачем-2 не проводились оперативно-розшукові та будь-які інші дії у вказаному позивачем досудовому провадженні, як не здійснювалося і процесуальне керівництво. Відповідач-2 лише визначив підслідність справи та скерував її до прокуратури Одеської області. На думку відповідача-2, в даному випадку відсутні підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки останнім не надано доказів понесення ані матеріальної, ані моральної шкоди.

Відповідач-3 просив суд відмовити в задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що позивачем не надано судового рішення, яким би було встановлено незаконність дій посадових осіб відповідачів, вчинених ними під час досудового розслідування кримінального провадження, а також не довів наявність такого елементу складу правопорушення, обов'язкового для відшкодування шкоди, як протиправна поведінка у вигляді незаконних дій. Відповідач-3 вважає, що в матеріалах даної справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди. До того ж, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", на який посилається позивач, передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди громадянину, натомість предметом розгляду у даній справі є вимоги про відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі.

Відповідач-4 письмового відзиву на позов не надав, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/6099/17 (том справи - 2, аркуші справи - 113-119) у задоволенні позову було відмовлено повністю. В своєму рішенні місцевий господарський суд зазначив про те, що позивачем не було доведено наявності всіх складових цивільного правопорушення, з якими законодавство пов'язує відшкодування шкоди (збитків). Позивачем не доведено спричинення йому збитків у вигляді моральної шкоди та не підтверджено порушення його ділової репутації внаслідок дій посадових осіб відповідачів. Також позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність причинного зв'язку між діями органів досудового розслідування і прокуратури та неспроможністю позивача виготовляти та постачати товар за укладеним із замовником цього товару (ПАТ "Мотор Січ") договором.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/6099/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- місцевий господарський суд, в порушення ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), послався на висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 02.12.2015 у справі №917/2290/14, які на відміну від висновків Верховного Суду України не є обов'язковими;

- у рішенні суду відсутні посилання щодо неможливості застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду";

- судом було проігноровано постанову СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області від 23.12.2014 про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення щодо позивача, яка містить посилання на застосування до позивача заходів кримінально-правового характеру навіть без застосування процедури наглядового провадження з боку прокуратури та безпідставність їх застосування;

- суд витребував у відповідача-1 матеріали досудового розслідування, але вимоги суду не були виконані;

- позивач просив суд винести окрему ухвалу з приводу невиконання вимог ухвал суду, але суд послався на принцип рівності сторін та обмежився тим, що позивач не надав доказів на підтвердження всіх елементів правопорушення, з якими пов'язується відшкодування шкоди;

- судом не враховано пояснення прокуратури щодо відсутності наглядового провадження;

- у позові позивач посилався на норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, які не передбачають необхідності дослідження правомірності дій відповідачів при вирішенні спору в частині відшкодування завданої такими діями шкоди. Однак відповідна правова норма не була застосована судом;

- правоохоронні органи, не виконуючи приписи ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відмовилися здійснювати розрахунок завданої їхніми діями шкоди позивачу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та роз'яснено відповідачам право подати відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

26.02.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 та відповідача-3 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони зазначали про необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки останнім не доведено обставин, з посиланням на які позивач обґрунтовує свої вимоги. Натомість місцевим господарським судом було повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини справи та прийнято правомірне рішення по суті викладених у позові вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 апеляційну скаргу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.03.2018.

01.03.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просив суд залишити скаргу позивача без задоволення з підстав ідентичних тим, які наводилися ним під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Однак, як уже зазначалося вище, в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 про відкриття апеляційного провадження відповідачам було встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а саме: протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду від 05.02.2018, але не пізніше 23.02.2018.

Відповідач-1 отримав вищевказану ухвалу суду 13.02.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відповідною відміткою про отримання ухвали (том справи - 1, аркуш справи - 142), проте направив відзив на апеляційну скаргу лише 26.02.2018, тобто з пропуском строку, встановленого судом апеляційної інстанції, що підтверджується відбитком календарного штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшов відзив відповідача-1 на апеляційну скаргу. Жодних клопотань чи заяв з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу від відповідача-1 не надійшло і в поданому ним відзиві не наведено.

В ст. 118 Господарського процесуального кодексу України наведено наслідки пропуску процесуальних строків, згідно з ч.2 якої заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів здійснюватиме перегляд даної справи за наявними у ній матеріалами без урахування відзиву відповідача-1.

В судовому засіданні 22.03.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/6099/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 22.03.2018 представник відповідача-2 заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники відповідача-1, відповідача-3 та відповідача-4 у судове засідання 22.03.2018 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу у відсутності представників відповідача-1, відповідача-3 та відповідача-4 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22.03.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Державною податковою інспекцією у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області було проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 30.09.2013.

На підставі матеріалів названої перевірки, слідчим управлінням УМВС України у Вінницькій області 21.01.2014 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 щодо порушення кримінального провадження відносно посадових осіб позивача за ознаками ст. 212 ч. 3 КК України (том справи - 2, аркуш справи - 102).

Відповідачем-2 було винесено постанову від 23.01.2014 про визначення підслідності та місця провадження досудового розслідування (том справи - 2, аркуші справи - 103-104), згідно з якою визначено підслідність та місце проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 21.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України за СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області.

23.12.2014 СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000018 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України, у зв'язку із відсутністю у діях службових осіб позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України (том справи - 2, аркуші справи - 105-108).

Позивач вважає, що вищевказане кримінальне провадження №0000018 було порушено неправомірно, а внаслідок проведення в межах цього провадження органами досудового розслідування оперативно-розшукових заходів було зупинено виробництво на підприємстві позивача, у зв'язку з чим останній не зміг виробити і поставити своєму контрагенту - Публічному акціонерному товариству "Мотор Січ" 307 електромеханізми, а також не отримав очікуваний прибуток та зазнав матеріальної шкоди у сумі 16 209 600,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач направив до СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області вимогу №01/23/01 від 23.01.2017 про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування.

Розглянувши вимогу позивача, ГУ ДФС в Одеській області було винесено постанову від 30.01.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 73-75), якою у задоволенні вимоги відмовлено, з посиланням на недоведеність завдання збитків позивачу в ході здійснення розслідування СУ ГУ ДФС в Одеській області кримінального провадження №0000018.

Зважаючи на відмову у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шкоду, завдану органами досудового розслідування, у загальному розмірі 16 244 800,00 грн., з яких 35 500,00 грн. - моральна шкода, 16 209 600,00 грн. - матеріальна шкода.

Нормативно вимоги позивача обґрунтовані з посиланням на норми Законів України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю», ст. ст. 22, 23, 1176 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, порядок відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, спеціальним законом не врегульовано, тому така шкода має відшкодовуватися на загальних підставах відповідно до вимог ст. 1176 Цивільного кодексу України, в частині 6 якої передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

В ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органів державної влади, відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

З наведеної правової норми випливає, що законодавством допускається можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення, а саме: неправомірності поведінки особи, наявності збитків (шкоди) та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою). Саме одночасна наявність вказаних елементів складу правопорушення за ст. 1174 Цивільного кодексу України є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків (шкоди), заподіяних органами державної влади.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування протиправної поведінки у вигляді незаконних дій органів досудового розслідування позивач посилався на те, що кримінальне провадження було порушене безпідставно, посадові особи підприємства протягом 11 місяців знаходились під слідством без наявності у їх діях ознак ухилення від сплати податків та відсутності податкової заборгованості, на підтвердження чого надав постанову СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області від 23.12.2014 про закриття кримінального провадження №0000018 за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України.

Позивач зазначав про помилковість позиції органів досудового розслідування у відношенні товариства позивача, про що, на думку позивача, свідчать рішення судів у адміністративній справі №815/2105/14, якими були скасовані повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 20.12.2013 №, прийняті за результатами проведеної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 30.09.2013.

Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, рішення в адміністративній справі, на які посилався позивач, не встановлюють факту незаконності дій органів прокуратури, дізнання, досудового слідства під час порушення кримінального провадження та проведення слідчих дій.

Перевірка правомірності відповідних дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури передбачено в порядку КПК України, та не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції.

При цьому в матеріалах справи відсутнє відповідне судове рішення, яким би було встановлено незаконність дій посадових осіб відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, вчинених ними під час порушення кримінального провадження та проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000018.

Таким чином, в даному випадку суду не доведено наявності неправомірної (протиправної) поведінки органів досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000018.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів враховано доводи позивача про зупинення виробництва у зв'язку із звільненням працівників, що призвело до матеріальних збитків у сумі 16 209 600,00 грн. внаслідок невиконання позивачем своїх зобов'язань перед контрагентом - Публічним акціонерним товариством "Мотор Січ" 307 з поставки електромеханізмів.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суду не надано доказів тимчасового припинення діяльності підприємства позивача, зокрема, наказів про простій на підприємстві, звільнення працівників, та інше, внаслідок чого позивач не зміг поставити відповідне обладнання своєму контрагенту на загальну суму 16 209 600,00 грн.

Докази, які б свідчили про вартість обладнання Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" на суму 16 209 600,00 грн. та узгодження саме такої вартості обладнання шляхом підписання відповідних специфікацій, перерахування авансу, тощо, відсутні.

Колегією суддів враховано посилання позивача, як на підставу відшкодування шкоди, на норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, названий Закон не може застосовуватись до відносин юридичних осіб, що виникли на підставі господарського зобов'язання (договору), оскільки він регулює правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Отже, з урахуванням наданих до справи матеріалів та пояснень сторін, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному конкретному випадку позивачем не доведено неправомірної (протиправної) поведінки органів досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000018, наявності та розміру понесених збитків, причинного зв'язку між діями органів досудового розслідування і прокуратури та неспроможністю позивачем виготовляти та постачати товар своєму контрагенту.

Оскільки наявність усіх трьох елементів складу правопорушення, передбаченого ст. 1174 Цивільного кодексу України є недоведеною, вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 16 209 600,00 грн. визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відносно вимог позивача в частині стягнення моральної (немайнової) шкоди, судом було з'ясовано наступне.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із Законом України "Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянину, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають в нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин.

Тобто, в даному випадку підлягає з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (аналогічну правову позицію наведено в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку із проведенням досудового розслідування, позивач фактично був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, що мало наслідком втрату довіри контрагентів та ділової репутації підприємства.

При цьому позивач посилається на норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", однак названим Законом врегульовані правовідносини з відшкодування шкоди, завданої громадянинові, тоді як предметом розгляду у даній справі є вимога про відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі (позивачу).

Як уже зазначалося вище, в процесі розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про протиправність поведінки відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і діями відповідачів.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом враховано посилання на неможливість виконання позивачем зобов'язань перед його контрагентом - Публічним акціонерним товариством «Мотор Січ» внаслідок порушення прав позивача неправомірними діями відповідачів. Однак в матеріалах справи наявний договір поставки обладнання №01/15 (УЗ) від 03.04.2015, укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Мотор Січ" вже після закриття органами досудового розслідування кримінального провадження №0000018 (том справи - 2, аркуші справи - 30-31).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його ділової репутації внаслідок дій посадових осіб відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, а також не доведено спричинення йому збитків у вигляді моральної шкоди. Тобто, позивачем не підтверджено наявності всіх необхідних елементів цивільного правопорушення, з якими законодавство пов'язує відшкодування збитків (шкоди), у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення 35 500,00 грн. моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що місцевим господарським судом прийнято до уваги правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015 у справі №917/2290/14, хоча правові висновки Вищого господарського суду України, на відміну від висновків Верховного Суду України, не є обов'язковими, у зв'язку з чим позивач вважає, що місцевим господарським судом було порушено ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що названу постанову Вищого господарського суду України не було покладено в основу оскаржуваного рішення у даній справі та суд першої інстанції фактично послався на цю постанову суто інформативно. Натомість спір між сторонами вирішувався судом на підставі наявних у справі доказів та наданих пояснень сторін. Відтак, в даному випадку відсутнє порушення Господарським судом міста Києва ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на надані пояснення сторін та докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутній повний склад цивільного правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків (шкоди), а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідачів), у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта). Однак, з урахуванням категорії спору, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому за подання апеляційної скарги позивачем не було понесено витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 86, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/6099/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/6099/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6099/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Повний текст постанови складено 27.03.2018