ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018м. ДніпроСправа № 904/10144/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю.

за позовом Болехівської центральної міської лікарні, м. Болехів, Івано-Франківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговій дім "Авіас", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 32 606, 35 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Болехівська центральна міська лікарня звернулася до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 23 123,50 грн., що складають заборгованість за договором про закупівлю товарів за державні кошти № Т075-100 від 09.03.2016 року, 7864,20 грн. пені, 1618,65 грн. штрафу.

Позивачем подано клопотання, в якому останній зазначає про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не зявився, письмовий відзив на позов не надав.

Ухвалами від 09.01.18 р. та від 30.01.18 р. підготовче засідання відкладалося для надання можливості відповідачу надати відзив відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 20.02.2018 року було завершено підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання 19.03.2018 р. відповідач також не зявився.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справи за відсутності такого учасника.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 20.02.18 р., відповідач знаходиться за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: м. Дніпро, Бабушкінський район, провулок Джинчарадзе, 4 секція 1.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

02.03.2018 р. на адресу суду повернулось поштове повідомлення, яке свідчить про отримання відповідачем 28.02.2018 р. ухвали господарського суду про призначення справи до розгляду на 19.03.2018 р. (а.с. 66).

19.03.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговій дім "Авіас", як Продавцем (Відповідач у даній справі) та Болехівською центральною міською лікарнею, як Покупцем (Позивач у даній справі) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № Т075-100.

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного договору, Продавець приймає на себе зобовязання передати Покупцю у власність паливо рідинне та гас, оливи мастильні (код ДК 016:2010-19.20.2), а Покупець зобовязується сплатити і прийняти вказаний товар за цінами та в кількості, що вказані у даному договорі, а саме: бензин А-92 та бензин А-95 в загальній кількості 12 000 літрів.

Згідно ч. 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У пункті 1.3. договору, сторони погодили, що відпуск товару Покупцю здійснюється на АЗС Покупця за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 р.

Загальна вартість даного договору складає 251 000,00 грн. з врахуванням ПДВ (п.3.1.).

Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Покупця (п.1.4. договору).

В п. 4.1. Договору сторони встановили, що оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця згідно наданих накладних на наступні реквізити: р/р 9921 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, .

Покупець зобовязаний сплатити вартість товару протягом 3-х банківських днів з моменту оформлення рахунку та накладних на товар (п.4.2. договору).

Як зазначає позивач, у жовтні 2016 року відповідач повідомив у телефонному режимі про зміну банківських реквізитів, а саме: р/р 9950 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, .

23.12.2016 року позивач, за вказаними вище реквізитами, здійснив перерахування грошових коштів в сумі 23 000,00 грн. за бензин А-95 в кількості 1000 л., в підтвердження чого до матеріалів справи залучено платіжне доручення № 1751 від 23.12.2016 року (а.с. 11).

Відповідно до вказаного вище платіжного доручення, призначення платежу: 080101;2210 за бензин, згідно договору № Т075-100 від 09.03.16р. та накл.

Пунктом 5.1. Договору сторонами встановлено, що строк поставки товарів становить - до закінчення терміну дії довірчого документу.

Передача покупцю товару за договором здійснюється Продавцем на АЗС шляхом заправки автомобілів Покупця при пред'явленні довіреними особами Замовника скретч-карт (п. 5.2.1 договору).

Відповідно до п. 5.2.2. договору скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об'єму і марки товару, після чого всі обов'язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Продавець не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

У пункті 5.3. Договору передбачено, що умови постачання товару самовивезення. Покупець зобовязується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Згідно п. 5.4. Договору постачальник не несе ніякої відповідальності у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що незважаючи на неодноразові звернення позивача про передачу оплаченого товару (претензія № 91 від 13.02.2017 р. та № 182 від 13.03.2017 р.), відповідач довірчі документи (скетч-картки) на отримання бензину не передав, суму попередньої оплати не повернув, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 23 000 грн., які перераховані в якості попередньої оплати на підставі платіжного доручення № 1751 від 23.12.2016 р. та в сумі 123, 50 грн., що є дебіторською заборгованістю відповідача, в підтвердження чого позивач надає акт звірки взаємних розрахунків.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 ЦК України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частинами 1, 4 ст.ст. 612, 613 Цивільного кодексу України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора; кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № Т075-100, сторони при його укладенні не дійшли згоди ні про порядок, ні про строки отримання та передачі довірчих документів на товар (скретч-карток), на підставі яких здійснюється отримання спірного товару, а лише визначили, що поставка товару здійснюється на підставі скретч-карток у період їх дії, шляхом самовивезення.

З огляду на викладене, відповідач в даному випадку не може вважатись таким, що прострочив виконання свого зобов'язання щодо передачі товару за спірним договором, внаслідок чого право позивача, відповідно, не може вважатись порушеним, і відповідно, у останнього не виникає права вимагати повернення перерахованої відповідачеві суми попередньої оплати.

Крім того, подана позовна заява взагалі не містить доказів звернення позивача до відповідача із вимогою про надання довірчих документів та відповідно не містить доказів відмови чи ухилення від вказаних дії відповідачем.

Посилання позивача на претензії № 91 від 13.02.2017 р. та № 182 від 13.03.2017 р. таким доказом бути не можуть, оскільки, останні містять вимогу про передачу товару на суму 23 000 грн., а саме, бензину А-95 в кількості 1 000 л., в той час, як в п. 5.3. Договору сторони передбачили умови постачання товару, шляхом самовивезення.

Документального підтвердження, яке б свідчило про те, що позивач звертався до відповідача на його АЗС за отриманням товару (бензину) і йому з будь-яких підстав було відмовлено в передачі товару, що є предметом даного спору, до матеріалів справи залучено не було.

Не обґрунтованими також слід визнати вимоги позивача про стягнення попередньої оплати в сумі 123, 50 грн., що за посиланнями позивача є дебіторською заборгованістю відповідача, яку позивач підтверджує актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., оскільки, вказаний акт не є первинним документом в розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме, не містить відомостей про господарську операцію та не підтверджує її здійснення, а тому і не підтверджує факт перерахування позивачем вказаних коштів на користь відповідача саме за спірним договором.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення попередньої оплати в сумі 23 123, 50 грн. є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В п. 7.1.2. Договору сторони передбачили, що за порушення строку передачі товару за цим договором, сторонами в договорі передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

За прострочення понад 30 календарних днів, сторонами передбачено додаткову відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 7% вказаної вартості.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено прострочення відповідача щодо передачі товару, у суду відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення пені та штрафу, які є похідними від суми основного боргу.

Керуючись статтями 530, 610, 611, 626, 627, 693, 712 Цивільного кодексу України, статями 73, 74, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.03.2018

Суддя ОСОБА_1