КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2018 р. Справа№ 925/1420/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «УкрагроНПК»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 06.12.2017 (повне рішення складено 12.12.2017)

у справі № 925/1420/17 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма

«Роднічок»

до Приватного акціонерного товариства «УкрагроНПК»

про стягнення 1 982 250, 23 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» (далі - ПСП «Агрофірма «Роднічок», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «УкрагроНПК» (далі - ПрАТ «УкрагроНПК», відповідач) про стягнення 1 982 250, 23 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами поставки №СН-2 від 15.02.2017 та №СН-3 від 20.02.2017 щодо поставки товару та повернення сплачених позивачем грошових коштів, відтак просило стягнути з відповідача 1 028 160, 00 грн. попередньої оплати за договором поставки №СН-2 від 15.02.2017, а також 131 801, 66 грн. пені, 162 252, 10 грн. 20% за користування чужими грошовими коштами, 514 080, 00 грн. попередньої оплати за договором поставки №СН-3 від 20.02.2017, а також 65 957, 17 грн. пені та 79 999, 30 грн. 20% за користування чужими грошовими коштами (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.12.2017 у справі № 925/1420/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Украгро НПК» на користь ПСП «Агрофірма «Роднічок» 1 542 240 грн. попередньої оплати, 209 293, 94 грн. процентів за користування грошовими коштами, 166 829, 52 грн. пені та 28 775,46 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення в частині стягнення 20% за користування чужими грошовими коштами в розмірі 242 251,40 грн. скасувати, а в частині задоволення вимог про стягнення пені в розмірі 197 758, 83 грн. скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги в частині стягнення пені задовольнити частково в розмірі 196 609, 90 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення в частині стягнення пені та 20% за користування чужими грошовими коштами не відповідає приписам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, відтак підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, вимоги позивача про стягнення 20% за користування чужими грошовими коштами не підлягають задоволенню з огляду на відсутність у нього права для їх нарахування, оскільки обов'язок щодо повернення попередньої оплати не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України. В частині вимог про стягнення пені, на думку апелянта, позивачем невірно визначено період нарахування, зокрема, помилково визначено як початок періоду нарахування - останній день виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, а не наступний за ним день.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції 20.03.2018 з'явився представник позивача, представник відповідача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Тому, апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 15.02.2017 між ПСП «Агрофірма Роднічок» (позивачем, покупцем за договором) та ПрАТ «УкрагроНПК» (відповідачем, постачальником за договором) укладено договір поставки № СН-2 (далі - Договір-1), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, визначених Договором-1, постачальник зобов'язався поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар (селітру аміачну кількістю 136 тон), а покупець - прийняти та оплатити товар.

Загальна вартість товару за Договором-1 складає 1 028 160,00 грн. (п. 2.1). Крім цього, 20.02.2017 між сторонами було укладено договір поставки № СН-3 (далі - Договір-2), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язав поставити в обумовлені строки покупцеві (одержувачу) товар (селітру аміачну кількістю 68 тон), а покупець - прийняти та оплатити товар.

Загальна вартість товару за Договором-2 складає 514 080,00 грн. (п. 2.1).

За умовами обох договорів поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 90 днів із дня повної оплати товару (п. 3.3 ).

Відповідно до п. 4.1 Договорів 1 та 2 поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати. Товар, який підлягає поставці повинен бути повністю оплачений протягом 3 днів з дня укладення Договорів 1 і 2.

У випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник згідно п. 5.3 Договорів 1 та 2 сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Прострочення поставки понад 20 календарних днів за рішенням покупця визнається відмовою постачальника від взятих на себе зобов'язань і веде до розриву договору в односторонньому порядку. При цьому постачальник повертає сплачену покупцем суму передоплати відповідно до умов Договорів 1 і 2 на розрахунковий рахунок покупця протягом трьох банківських днів з моменту розірвання договору. Постачальник також сплачує покупцю суму відсотків (20% річних) від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати покупцем на розрахунковий рахунок постачальника і до дня повернення суми передоплати відповідно до умов договору (п. 5.10 Договорів 1 та 2).

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем на виконання домовленостей перераховано відповідачу 1 028 160,00 грн. попередньої оплати за Договором-1 згідно платіжного доручення №32364 від 17.02.2017 та 514 080,00 грн. попередньої оплати за Договором-2 згідно платіжного доручення №32987 від 21.02.2017.

Як вище згадувалось, умовами обох договорів (п. 3.3) сторони погодили, що поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 90 днів із дня повної оплати товару, відповідно з урахуванням внесеної позивачем попередньої оплати, поставка товару за Договором-1 повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 18.05.2017, за Договором-2 - не пізніше 22.05.2017.

Проте, у визначений договорами строк, постачальник товару не поставив, перерахованих грошових кошті в якості попередньої оплати в добровільному порядку не повернув.

22.05.2017 позивач надіслав відповідачу вимоги №РД/Вих-200 та №РД/Вих-201, в яких просив повернути 1 028 160,00 грн. та 514 080,00 грн. попередньої оплати за Договорами 1 та 2 відповідно, в зв'язку з неможливістю своєчасного виконання умов цих договорів.

Про отримання листів позивача з приводу неналежного виконання договорів відповідачем та заявлення вимоги про повернення попередньої оплати, свідчить електронна переписка між позивачем та відповідачем (копії листів позивачем долучено до справи). В тексті цих листів йдеться про те, що компанія зможе повернути позивачу кошти в сумі 2 570 400,00 грн. лише частинами, починаючи з вересня 2017 року. Крім цього, відповідач просив не нараховувати штрафні санкції, передбачені договорами, так як невиконання умов по поставці товару сталося не з його вини, а також вказував на готовність обговорити питання поставки мінеральних добрив за потребами позивача.

Положеннями ч. 1 ст. 693 ЦК України унормовано, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Оскільки матеріалами справи підтверджується й сторонами не заперечується факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов»язань з поставки товару, сплачені позивачем кошти в розмірі 1 028 160,00 грн. та 514 080,00 грн. попередньої оплати за Договорами 1 та 2 відповідно повинні бути йому повернуті відповідачем на підставі ст. 693 ЦК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 028 160,00 грн. та 514 080,00 грн. попередньої оплати за Договорами 1 та 2 на підставі ст. 693 ЦК України, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 131 801, 66 грн. пені та 162 252, 10 грн. 20% за користування чужими грошовими коштами за Договором-1, а також 65 957, 17 грн. пені та 79 999, 30 грн. 20% за користування чужими грошовими коштами за Договором-2 (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

За умовами п. 5.3 Договорів 1 та 2 у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Постачальник також сплачує покупцю суму відсотків (20% річних) від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати покупцем на розрахунковий рахунок постачальника і до дня повернення суми передоплати за умовами договору (п. 5.10 Договорів 1 та 2).

Учасники господарських відносин в силу ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України право вимоги повернення суми попередньої оплати є правовим наслідком невиконання продавцем обов'язку з поставки, і не може вважатись грошовим зобов'язанням.

Як визначено п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, серед іншого, і у випадку повернення сум авансу, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Разом з цим, положеннями ч. 3 ст. 693 ЦК України закріплено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти згідно ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Дана норма є прямою вказівкою законодавця про можливість нарахування на суму попередньої оплати процентів, передбачених ст. 536 ЦК України, тобто ч. 3 ст. 693 ЦК України є спеціально нормою, яка регулює відносини сторін у випадку порушення обов'язку з поставки товару, який вже оплачений покупцем. Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України (постанова від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14). Відповідно доводи апелянта (відповідача) щодо відсутності у позивача права на нарахування 20% за користування чужими грошовими коштами як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені та 20% за користування чужими грошовими коштами, апеляційний суд встановив, що їх здійснено без врахування приписів ст. 253 ЦК України щодо початку перебігу строку, відповідно є арифметично невірними.

За розрахунком суду, здійсненим за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», з урахуванням ст. 253 ЦК України щодо початку перебігу строку в межах заявлених позивачем періодів нарахування, за Договором-1 сума пені становить 131 069, 27 грн., 20% за користування чужими грошовими коштами - 161 688, 72 грн., а за Договором-2 сума пені становить 65 590, 97 грн., 20% за користування чужими грошовими коштами - 79 717, 61 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за Договорами 1 та 2 підлягають задоволенню в загальному розмірі 196 660, 24 грн., в частині стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в загальному розмірі 241 406, 33 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Приймаючи оскаржене рішення місцевий господарський суд не звернув уваги на вищенаведені обставини справи та приписи чинного законодавства, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами в повному обсязі. Крім цього, задовольняючи позов в повному обсязі (з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами), в резолютивній частині рішення суд зазначив про стягнення пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами в первісно заявленому розмірі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами в повному обсязі, оскаржене рішення в цій частині вважає таким, що підлягає частковому скасуванню з викладенням його резолютивної частини в редакції апеляційного суду. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а його скарга підлягає частковому задоволенню.

В зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача на підставі ст. 129 ГПК України підлягають стягненню 29 704, 02 грн. судового збору за подання позову, а з позивача на користь відповідача - 43,56 грн. судового збору за подання апеляційної скарги відповідача, яка також задоволена судом частково.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» задовольнити частково, рішення господарського суду Черкаської області від 06.12.2017 у справі № 925/1420/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» до Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» про стягнення 1 982 250, 23 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» (19200, Черкаська обл., Жашківський район, м. Жашків, вул. Промислова, буд. 1, ідентифікаційний код 31961067) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (57262, Миколаївська обл., Вітовський район, с. Миколаївське, вул. І Франка, буд. 13А, ідентифікаційний код 19292651) 1 542 240, 00 грн. попередньої оплати, 241 406, 33 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 196 660, 24 грн. пені та 29 704, 02 грн. судового збору за подання позову.

В іншій частині позову відмовити.».

Стягнути Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (57262, Миколаївська обл., Вітовський район, с. Миколаївське, вул. І Франка, буд. 13А, ідентифікаційний код 19292651) на користь Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» (19200, Черкаська обл., Жашківський район, м. Жашків, вул. Промислова, буд. 1, ідентифікаційний код 31961067) 43,56 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області.

Матеріали справи № 925/1420/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук