РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/23423/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41)

до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Влади Геннадіївни (03040, АДРЕСА_1)

про стягнення вартості втраченого обладнання та штрафу в сумі 31 000,00 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - Бобровська А.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

В судовому засіданні 13.03.2018р., відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено сторін, що повний текст рішення буде складено та підписано 27.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

27 грудня 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява б/н від 26.12.2017 року до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Влади Геннадіївни (відповідач) про стягнення вартості втраченого обладнання та штрафу в сумі 31 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року (суддя Котков О.В.) у справі № 910/23423/17 позовну заяву б/н від 26.12.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Влади Геннадіївни про стягнення вартості втраченого обладнання та штрафу в сумі 31 000,00 грн. залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" строк до 11.01.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

10 січня 2018 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" надійшло клопотання № 10 від 10.01.2018 року на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року у справі № 910/23423/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 року (суддя Котков О.В.) прийнято справу № 910/23423/16 до провадження; постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 08.02.18 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в судовому засіданні 08.02.2018 року, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/23423/17 до судового розгляду по суті на 13.03.2018 року о 14:30 год. Про дату, час і місце судового засідання відповідача повідомлено ухвалою від 08.02.2018 року.

В судове засідання 13.03.18р. відповідач не з'явився, причин неявки не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

За ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Приймаючи до уваги, що відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання 13.03.2018 року, з урахуванням ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті і суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2018р. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як Покупець, в порушення умов договору поставки товару № 7972 від 24.04.2015 року, з урахуванням додатку № 1/44589 до договору, в обумовлений вказаним правочином строк не повернув позивачу, як Постачальнику, передане йому обладнання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення вартості неповернутого обладнання в розмірі 21 000,00 грн. та 10 000,00 грн. штрафу.

В обґрунтування викладених в позові обставин позивач вказує, що йому стало відомо, що 25.06.2017р. співробітниками КП «Київблагоустрій» було демонтовано обладнання позивача, що знаходилось у відповідача та було відправлено на штраф майданчик. Про зазначене, відповідач не повідомив позивача у строки, передбачені п. 2.2. Додатку до Договору. Відповідно до п. 3.2. Додатку до Договору, у випадку виявлення факту розміщення в торговому обладнанні товарів, що не відносяться до продукції ПрАТ «ІДС», поставлених Постачальником на підставі договору поставки, та у випадку виявлення іншого порушення зобов'язань, передбачених п. 2.2. цього Додатку, Постачальник має право на складання Акта про порушення умов використання торгового обладнання, який засвідчується представником Постачальника. Склавши два Акти про порушення умов використання торгового обладнання, Постачальник набуває право на безперешкодне вилучення обладнання у тижневий термін після складання такого Акту. Крім того, Покупець сплачує штраф Постачальнику в розмірі 2 000,00 грн. за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених пунктом 2.2. цього Додатку.

25.06.2017 року представником позивача був складений Акт про відсутність торгового обладнання у відповідача на місці встановлення, що є порушенням вимог п. 2.2.9. Договору.

02.08.2016р. на адресу відповідача була направлена вимога з проханням повернути передане згідно Додатку обладнання в продовж десяти днів з моменту отримання даного листа, а у випадку не повернення обладнання, позивач повідомляв відповідача, що він буде змушений звернутися до суду, для стягнення вартості втраченого обладнання.

На момент подачі позовної заяви відповідач відповіді не надіслав, обладнання не повернув.

Згідно п. 2.2.9. Додатку до договору, сторони домовились, що в разі неповернення обладнання в строк, зазначений в п. 2.2.8. даного Додатку, обладнання вважається втраченим. Відповідно до п. 3.3. Додатку до договору, у випадку якщо Постачальником буде виявлено відсутність торгового обладнання у Покупця за місцем встановлення, Покупець зобов'язаний сплатити не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати складання представником Постачальника відповідного акту штраф за кожну одиницю відсутнього торгового обладнання в розмірі, передбаченому п. 3.4., 3.5. цього Додатку.

Позивач зазначає, що розмір штрафу відповідно до п. 3.4. Додатку до договору становить для торгового обладнання, що передавалось відповідачу, вік яких становить від 3 до 6 років - 7 000 грн., від 7 років - 3 500 грн.

Згідно актів прийому передачі, відповідачу передавались 4 холодильника 2010 року та один 2011 року випуску. Таким чином, сума штрафу, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача за неповернуте обладнання, згідно актів прийому-передачі, складає 21 000 грн. та штраф у розмірі 10 000 грн. (згідно акту порушень передбаченим п.3.2. Додатку), а всього разом 31 000 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2015 року між позивачем (далі - Продавець або Постачальник) та відповідачем (надалі - Покупець або Отримувач) було укладено договір поставки товару № 7972 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір поставки), згідно п. 1.1. якого Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами Договору.

За п. 1.1. укладеного між сторонами Додатку № 4458 від 24.04.2015р. до Договору (копія додатку в справі, по тексту - Додаток) відповідно до мети використання, Покупцю надається торгове обладнання у користування виключно для зберігання та реалізації продукції, яка поставляється Постачальником Покупцю. Покупцю забороняється використовувати обладнання для інших цілей. Згідно п. 1.3. Додатку обладнання передається в комплекті. Склад кожного окремого комплекту узгоджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною Договору.

Матеріали справи містять акти прийому-передачі торгового обладнання №№: 570, 571, 572, 573 та 574, з яких вбачається про передачу Постачальником до Покупця холодильників інвентарні номери №№: Н8614, Н16705, Н8606, Н8041 і Н7898 відповідно. Втім, відповідні докази, виходячи з вступної їх частин і п.п. 2-4 актів та враховуючи п 1.3. Додатку, не свідчать про передачу Постачальником до Покупця холодильників інвентарні номери №№: Н8614, Н16705, Н8606, Н8041 і Н7898, оскільки з вказаних актів не випливає: а) про передачу відміченого обладнання по договору поставки товару № 7972 від 24.04.2015 року та на його виконання, б) що акти є невід'ємними частинами саме Договору поставки.

У зв'язку із зазначеними мотивами судом відхиляються акти прийому-передачі торгового обладнання №№: 570, 571, 572, 573 та 574, як докази передачі по Договору холодильників інвентарні номери №№: Н8614, Н16705, Н8606, Н8041 і Н7898.

Відповідно п. 2.3.1. Додатку Постачальник має право здійснювати контроль за використанням Обладнання в порядку та на умовах, передбачених Додатком.

У відповідності до п. 3.2. Додатку до Договору, у випадку виявлення факту розміщення в торговому обладнанні товарів, що не відносяться до продукції ПрАТ «ІДС», поставлених Постачальником на підставі договору поставки, та у випадку виявлення іншого порушення зобов'язань, передбачених п. 2.2. Додатку, Постачальник має право на складання Акта про порушення умов використання торгового обладнання, який засвідчується представником Постачальника. Склавши два Акти про порушення умов використання торгового обладнання, Постачальник набуває право на безперешкодне вилучення обладнання у тижневий термін після складання такого Акту.

В силу п. 2.2.2. Додатку Покупець зобов'язується повідомляти письмово Постачальника протягом одного календарного дня з моменту настання події про усі випадки втрати, пошкодження, знищення або виявлення дефектів Торгового обладнання або порушення роботи Обладнання.

Судом відхиляється як доказ зазначені позивачем обставини демонтування 25.06.2017р. співробітниками КП «Київблагоустрій» обладнання Постачальника, оскільки доказів, що підтверджують факт такого демонтування обладнання співробітниками КП «Київблагоустрій», як то довідка, акт демонтування КП «Київблагоустрій» тощо, до суду не надано.

До суду також не представлено доказів складення Постачальником двох Актів про порушення умов використання торгового обладнання, необхідність складення яких у двох примірниках випливає з п. 3.2. Додатку до Договору. Суд при цьому відмічає, що зі змісту поданого позивачем до позовних матеріалів Акту про порушення умов використання/про відсутність торгового обладнання від 25.06.2017р. не слідує про складання Акту в двох примірниках, а відтак недоведеними, з огляду на конструктивні положення щодо складання актів в двох екземплярах згідно п. 3.2. Додатку, є викладені обставини щодо набуття Постачальником право на безперешкодне вилучення обладнання у тижневий термін.

За приписами п. 2.2.8. Додатку Покупець зобов'язується повернути Обладнання у справному стані по закінченні терміну дії договору протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту розірвання строку дії Договору, або за вимогою Постачальника згідно письмової вимоги Постачальника в термін 10 (десять) календарних днів з дати направлення такої вимоги на юридичну адресу Покупця, зазначену в договорі поставки.

Сторони домовились, що в разі неповернення Обладнання в строк, зазначений в п. 2.2.8. Додатку, Обладнання вважається втраченим (п. 2.2.9. Додатку).

Наявний в матеріалах справи опис вкладення у цінний лист не свідчить про направлення Постачальником на адресу Покупця вимоги «Про повернення торгового обладнання» від 08.08.2017р., оскільки опис вкладення у цінний лист підтверджує відправку іншої вимоги, зокрема від 02.08.2017р. матеріали справи яку не містять, а відтак не підтвердженими є доводи позивача щодо настання строку зобов'язання Покупця повернути Постачальнику обладнання в термін 10 (десять) календарних днів з дати направлення вимоги на юридичну адресу Покупця та, з огляду на п. 2.2.9. Додатку, про факт вважати Обладнання втраченим.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені судом обставини та факти, позовні вимоги, за викладених в позовній заяві б/н від 26.12.2017 року обставин щодо стягнення вартості втраченого обладнання в розмірі 21 000,00 грн. є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Окрім того суд зазначає, що з урахуванням недоведеності позовних вимог щодо стягнення вартості втраченого обладнання за Договором, необґрунтованими є похідні від боргу заявлені вимоги щодо стягнення 10 000,00 грн. штрафу.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову, судові витрати по справі, в силу ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.03.2018р.

Суддя О.В. Котков