ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" березня 2018 р. Справа № 914/909/13

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: головуючий суддя Данко Л.С., судді Галушко Н.А. та Орищин Г.В., секретар судового засідання Фака С.П., розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вх. № ЛАГС 01-05/916/18 від 20.03.2018 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 17 квітня 2013 року (суддя Матвіїв Р.І.)

у справі № 914/909/13

порушеній за первісним позовом

позивача: Приватного підприємства «Орія», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів

про стягнення 3000,00 грн.,

порушеній за зустрічним позовом

позивача: Фізичної особи-підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Орія», м. Львів

про визнання права власності,

встановив:

20 березня 2018 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вх. № ЛАГС 01-05/916/18 від 20.03.2018 р. на рішення Господарського суду Львівської області від 17 квітня 2013 року у справі № 914/909/13.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги обґрунтовуючи тим, що про наявність оскаржуваного судового рішення, управління земельних ресурсів дізналось з реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого нежитлові приміщення магазину площею 66,1 кв. м. належать гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування, нежитлового приміщення, серія та номер: 1320, виданий 29.08.2014, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу. Також, з відомостей, які містяться у реєстрі вбачається, що дарувальник - Гулка О.Я. набув право власності на вказане приміщення на підставі рішення господарського суду по справі 914/909/13- г від 17.04.2013 року.

Також апелянт зазначає, що невідкладно, після виявлення вказаних обставин, представником управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, 19.01.2018 року було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії судового рішення, однак, на вимогу представника Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, видати копію судового рішення, суд першої інстанції жодним чином не відреагував, пояснивши це тим, що ним була помилково накладена резолюція лише на ознайомлення з матеріалами справи, а тому необхідно звернутись повторно з заявою на видачу рішення. Жодних письмових відповідей на заяву від 19.01.2017 року господарський суд не надав.

Крім того, апелянт покликається на ту обставину, що ним з метою отримання копії рішення, представником управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради 29.02.2017 року було повторно подано в Господарський суд Львівської області заяву про видачу копії рішення. Отже, рішення Господарського суду Львівської області отримано представником управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради лише 07.03.2017 року.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції вважає, що у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити, відповідно до п. 4, ч. 1 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК Україна).

Відповідно до п. 4, ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

В даному випадку, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає неповажними, виходячи з наступного.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що про наявність оскаржуваного судового рішення, управління земельних ресурсів дізналось з реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого нежитлові приміщення магазину площею 66,1 кв. м. належать гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування, нежитлового приміщення, серія та номер: 1320, виданий 29.08.2014, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу. Також, з відомостей, які містяться у реєстрі вбачається, що дарувальник - Гулка О.Я. набув право власності на вказане приміщення на підставі рішення господарського суду по справі 914/909/13- г від 17.04.2013 року.

Також апелянт зазначає, що невідкладно, після виявлення вказаних обставин, представником управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, 19.01.2018 року було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії судового рішення, яке останнім отримано лише 07.03.2017р.

Однак, слід зазначити, що доказів отримання апелянтом оскаржуваного рішення лише 07.03.2017р. в матеріалах справи немає, оскільки, в матеріалах справи (а. с. 241) є особиста розписка представника ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності виданої Управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, яка свідчить про отримання останнім 07.03.2018р.

Крім того, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте 17 квітня 2013 року (повний текст рішення складено та підписане 17 квітня 2013 року) та надіслано судом першої інстанції до Реєстру 07.05.2013 року, яке оприлюднено 08.05.2013 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень (докази є в матеріалах справи).

Згідно приписів статей 2,4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право та доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб- порталі судової влади України.

З огляду на викладене вбачається, що апелянт не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитися з відповідним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень та скористатися своїми законними правами.

Відповідно до ч.1 п.9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 256 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону після 15.12.2017р.) визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2013 року по справі № 914/909/13-г було оскаржене 03.04.2015р. в апеляційному порядку Львівською міською радою, про що свідчить апеляційна скарга б/н від 03.04.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/1641/15 від 09.04.2015р., а. с. 74-82), в процесі розгляду якої, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. провадження у справі було припинено (а. с. 219-222).

Крім того, в судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року був присутній представник Львівської міської ради (ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності № 1.7вих-27 від 06.04.2015р.).

В даному випадку на момент прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі та прийняття судом апеляційної інстанції ухвали про припинення провадження, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради є структурним підрозділом Львівської міської ради, апеляційна скарга якої вже розглядалась, тому права, інтереси чи обов'язки апелянта в 2013 році не могли бути порушені.

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5 Конституції України), місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140 Конституції України).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

Повноваження територіальної громади міста Львова здійснюється через органи місцевого самоврядування - Львівську міську раду, її виконавчі органи та органи створені ними шляхом делегування повноважень, які відповідно до приписів чинного законодавства, є юридичними особами та відповідно реєструються в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Також слід зазначити, що Львівська міська рада відповідно до повноважень покладених на неї Положенням про розмежування повноважень між Виконавчими органами Львівської міської ради затверджена ухвалами ЛМР № 219 від 19.10.2006 року та № 3704 від 08.07.2010 року зверталась до Львівського апеляційного господарського суду в березні 2015 року з апеляційною скаргою на рішення суді від 17 квітня 2013року за наслідками апеляційної скарги, якої 19 жовтня 2015 року прийнято остаточне рішення (ухвалу), яке не оскаржено, не скасовано та вступило в законну силу 19 жовтня 2015 року.

Стосовно доводів скаржника про те, що 07.03.2017 представник відповідача отримав копію повного тексту судового рішення, та враховуючи ту обставину, що про наявність оскаржуваного судового рішення, управління земельних ресурсів дізналось з реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, судом до уваги не приймається, оскільки в силу приписів ст.ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2013 (повний текст рішення складений 17.04.2013) у справі № 914/909/13 було надіслано судом до Реєстру 30.04.2013р., зареєстровано 07.05.2013р. та оприлюднено 08.05.2013р.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що скаржник, який був обізнаний про прийняття 17.04.2013р. рішення у справі № 914/909/13, не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитись з відповідним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Слід зазначити, що суд відмовляючи у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене. До таких висновків щодо поновлення строків оскарження дійшов Верховний Суд України у постанові від 17.01.2006 у справі №39/62-12/140.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

Разом з тим, у справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Враховуючи наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному контексті також слід враховувати іншу правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Аналогічну позицію зазначено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.03.2018р. у справі № 904/7260/17 та від 19.03.2018р. у справі № 915/677/16.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що можливість вчасного подання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради апеляційної скарги на рішення господарського суду від 17.04.2013р., залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, якою він вчасно не скористався.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд встановив, що відповідач був обізнаний про результати розгляду апеляційної скарги, яка була подана Львівською міською радою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вх. № ЛАГС 01-05/916/18 від 20.03.2018 р. на рішення Господарського суду Львівської області від 17 квітня 2013 року у справі № 914/909/13 належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вх. № ЛАГС 01-05/916/18 від 20.03.2018 р. на рішення Господарського суду Львівської області від 17 квітня 2013 року у справі № 914/909/13

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вх. № ЛАГС 01-05/916/18 від 20.03.2018 р., з додатками на 12-ти арк. надіслати скаржнику.

Надіслати ухвалу учасникам справи та апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин