УХВАЛА

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12532/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є.

відповідач - Національний банк України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянувши матеріали заяви Національного банку України

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017

у складі колегії суддів: Картере В.І. (головуючий), Малетич М.М., Плюшко І.А.

у справі №910/12532/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є.

до Національного банку України

про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (далі - Уповноважена особа, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ, відповідач) про скасування нарахованої та стягненої пені на суму 21 923 106, 16 грн., а також стягнення доходу від погашення цінних паперів на суму 450 670 000 грн., купонного доходу на суму 76 523 766 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами, одержаними від погашення номіналу цінних паперів, - на суму 1 108 204, 92 грн., процентів за користування чужими коштами, одержаними як купонний дохід, - на суму 442 207, 01 грн., інфляційних нарахувань на суму 1 695 099, 34 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №826/18784/15 визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23.06.2015 №407/БТ про переведення у власність відповідача належних позивачеві цінних паперів, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про скасування необґрунтованого, на його думку, нарахування відповідачем пені, стягнення на підставі статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитків у вигляді неотриманих позивачем доходів - купонного доходу за цінними паперами, доходу від погашення цінних паперів, а також стягнення інфляційних нарахувань та процентів за користування купонним доходом на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/12532/16 позовні вимоги задоволено частково, стягнено з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є., отриманий купонний дохід в розмірі 76 523 766 грн., отриманий дохід від погашення цінних паперів в розмірі 450 670 000 грн. та 197 281, 63 грн. витрат зі сплати судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі №910/12532/16 апеляційну скаргу Національного банку України залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національного банку України (м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. (м. Київ, вул. Щорса, буд. 7/9, ) отриманий купонний дохід у розмірі 76 523 766, 00 грн., отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000, 00 грн., 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207, 01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів у розмірі 1 108 204, 92 грн., інфляційні втрати в розмірі 717 235, 57 грн., судовий збір за подання позовної заяви 67 528, 89 грн.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити".

Стягнено з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 74 776, 99 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16 касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування купонним доходом в розмірі 442 207, 01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів в розмірі 1 108 204, 92 грн., інфляційних втрат в розмірі 717 235, 57 грн. та розподілу судового збору, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 в частині стягнення з відповідача отриманого купонного доходу в розмірі 76 523 766 грн., отриманого доходу від погашення цінних паперів в розмірі 450 670 000 грн. та в частині відмови у задоволенні позову про скасування нарахованої та стягненої пені на суму 21 923 106, 16 грн. та рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в повному обсязі - залишено без змін, поновлено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016, стягнено з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь Національного банку України 1 517, 64 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції зазначив про встановлення судами попередніх інстанцій преюдиційних при розгляді справи №910/12532/16 фактів скасування рішенням суду від 25.02.2016 в адміністративній справі №826/18784/15 Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ про переведення у власність відповідача (НБУ) належних позивачу державних облігацій України, що є предметом договору застави №171/06-14/ДОУ від 20.06.2014 в забезпечення виконання зобов'язань позивача, як позичальника, за укладеним з відповідачем кредитним договором №171/06-14/КТ від 20.06.2014 про надання позивачу кредиту в розмірі 622 000 000 грн. Зазначені обставини за висновком суду касаційної інстанції є самостійною підставою для відшкодування позивачу збитків, завданих відповідачем прийняттям Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ, яку в подальшому було визнано незаконною та скасовано в судовому порядку. Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про правову природу отриманих відповідачем під час дії Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ доходів (купонного доходу в розмірі 76 523 766 грн. та доходу від погашення вартості цінних паперів, які є предметом застави, в розмірі 450 670 000 грн.) як збитків, завданих позивачу - власнику спірних цінних паперів (державних облігацій України), в розумінні статті 22 ЦК України та залишив без змін постанову апеляційного суду від 28.02.2017 про задоволення позовних вимог в цих частинах. Заявлення позову в частині вимог про скасування нарахованої та стягненої відповідачем пені в розмірі 21 923 106, 16 грн. суд касаційної інстанції визнав неналежним способом захисту позивачем своїх прав з огляду на положення статті 16 ЦК України та погодився з висновками судів про відмову в позові в цій частині. При цьому, суд касаційної інстанції скасував постанову апеляційного суду в частині стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3% річних, зазначивши про безпідставність застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до статті 625 ЦК України у правовідносинах з відшкодування шкоди, що виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з прийняттям відповідачем незаконного рішення (постанови), як акта індивідуальної дії, про переведення у його власність належних позивачеві цінних паперів, обтяжених заставою відповідача.

14.12.2017 поштовим відправленням Національний банк України звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16 в порядку Розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017, з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11.01.2018, на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, заяву Національного банку України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16 передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/12532/16 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018.

15.02.2018 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням судді Погребняка В.Я. на лікарняному. склад колегії змінено на: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2018 допущено справу №910/12532/16 до провадження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відкрито провадження за заявою Національного банку України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16; витребувано матеріали справи №910/12532/16 Господарського суду міста Києва за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. до Національного банку України про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії; зупинено виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/12532/16 до прийняття судового рішення Верховним Судом.

Ухвалою Верховного Суду від 21.03.2018 справу №910/12532/16 призначено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи.

Підпунктом 2 пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 передбачено, що якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Частиною 2 статті 111-23 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 передбачено, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 303 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи більшістю від складу суду, що розглядає справу. Питання про передачу справи на розгляд Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, здійснюючи перегляд справи №910/12532/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. до Національного банку України про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції до 15.12.2017, вважає за необхідне зазначити таке.

Виходячи з положень статей 1, 4, 5 Закону України "Про заставу", статей 177, 194 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Предметом застави можуть бути майно та майнові права, в тому числі цінні папери як різновид майна. Застава цінних паперів може здійснюватись шляхом передачі їх заставодержателю.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержателю надано право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Пунктом 2.2.2. договору застави державних облігацій України №171/06-14/ДОУ від 20.06.2014, укладеного між сторонами спору, відповідачу, як заставодержателю, надано право звернути стягнення на предмет застави (цінні папери позивача) шляхом його продажу третім особам або переведення державних облігацій України у свою власність для задоволення вимог до позивача-заставодавця у разі невиконання ним умов кредитного договору та неможливості списання заставодержателем (НБУ) у безспірному порядку заборгованості з кореспондентського рахунку заставодавця та його філій, які працюють у СЕС за окремими кореспондентськими рахунками до її повного погашення.

При цьому, суди не досліджували чи є право відповідача-заставодержателя звернути стягнення на заставлені цінні папери позивача за змістом пункту 2.2.2. договору застави самостійним, чи залежить можливість його реалізації від вжиття відповідачем заходів щодо продажу спірних паперів третім особам, виходячи з того що пунктом 2.2.2. способи звернення стягнення на предмет застави визначені альтернативно - шляхом продажу НБУ цінних паперів третім особам або шляхом їх переведення у власність НБУ.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з НБУ на користь позивача спірних сум купонного доходу від цінних паперів та доходу від погашення цінних паперів, суди виходили з того, що позивачу було завдано збитків внаслідок прийняття відповідачем рішення (постанови НБУ від 23.06.2015 №407/БТ) про переведення спірних цінних паперів у свою власність в порядку звернення стягнення на предмет застави, яке в подальшому було визнано незаконним та скасовано в судовому порядку.

Суди погодилися з преюдиційністю висновків, встановлених Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №826/18784/15, за позовом ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" до НБУ, якою скасовано Постанову Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ з встановленням обставин переведення цінних паперів позивача у власність відповідача (НБУ) за несправедливою ціною , що залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2016, не досліджуючи в цілому правомірності дій відповідача на предмет звернення стягнення на предмет застави.

Звертаючись із заявою про перегляд рішень суду у справі №910/12532/16 господарської юрисдикції, заявник аргументував про помилковість висновків судів щодо можливості прийняття, як преюдиційних, висновків судів в адміністративній справі №826/18784/15, як такій, що розглянута з виходом за межі підсудності адміністративним судам спорів, що не випливають з правовідносин владного підпорядкування, а є за своєю природою господарськими правовідносинами, пов'язаними з діяльністю двох суб'єктів господарювання, один з яких (НБУ) хоч і є державним органом, однак в даному випадку перебуває у господарських правовідносинах з позивачем у справі. А тому встановлення обставин "справедливості ціни" при вчиненні дій із звернення стягнення на предмет застави (цінні папери) повинно здійснюватися господарськими судами шляхом власного дослідження та оцінки доказів у справі, а стягнення "збитків", що є предметом спору в даній справі в порядку статті 22 ЦК України, за наслідком прийняття такого рішення в адміністративних судах повинно здійснюватися за наслідком дослідження судами всієї сукупності дій відповідача при зверненні стягнення на предмет застави та встановлення складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а не виключно встановленням недійсності акта ненормативного характеру (Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ) за рішенням суду, прийнятим з порушенням предметної юрисдикції спорів адміністративним судам.

З огляду на таке, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність у доводах заявника посилання на різну практику судів адміністративної та господарської юрисдикції на предмет розгляду спорів про відшкодування збитків при здійсненні господарської діяльності юридичною особою, яка є державним органом, однак в спірних правовідносинах виступає суб'єктом господарювання та саме як господарюючий суб'єкт формує свою волю на вчинення певних дій (приймає рішення про звернення стягнення на предмет застави); наявність різної практики на предмет дослідження обставин та встановлення юридичних фактів правомірності (неправомірності) дій такого суб'єкта за рішеннями судів адміністративної юрисдикції, які містять висновки про права та обов'язки сторін, що повинні встановлюватися тільки в судах господарської юрисдикції (про "справедливість ціни" державних облігацій при зверненні на них стягнення НБУ, як на предмет застави) та передачу справи №910/12532/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до підпункту 2 пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017.

Суд зазначає також, що справа №910/12532/16 містить виключну правову проблему щодо порядку реалізації Національним банком України прав заставодержателя цінних паперів у кредитних правовідносинах з неплатоспроможним комерційним банком, вирішення якої є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, приймаючи до уваги, як преюдиційні, обставини недійсності Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ про переведення у власність відповідача належних позивачеві цінних паперів, встановлені за постановою апеляційного суду в адміністративній справі №826/18784/15, суди не дослідили правомірності дій НБУ, як суб'єкта господарювання, що надав позивачу кредит на рефінансування та отримав у заставне забезпечення цінні папери, який відповідно до спеціального законодавства (частин 1, 2 статті 73 Закону України "Про Національний банк України") "має переважне і безумовне право задовольнити будь-яку вимогу, засновану на здійсненому рефінансуванні, за якою настав строк погашення", а також, неправомірності дій позивача, який відповідно до абзацу 2 пункту 8 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VІ від 23.02.2012 зобов'язаний здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог у разі, "якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами ".

Отже, наявність проблеми щодо порядку реалізації прав заставодержателя Національним банком України, як суб'єктом господарських правовідносин, у процедурі банкрутства неплатоспроможного банку (позивача у даній справі), яка здійснюється ліквідатором, призначеним Фондом гарантування вкладів фізичних осіб поза межами процедур банкрутства, визначених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однак з можливостями його субсидіарного застосування (частина 3 статті 2 Закону), є тією виключною правовою проблемою, яку необхідно вирішити для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на зазначене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, керуючись підпунктом 2 пункту 1 Перехідних положень, частиною 5 статті 302 ГПК України, дійшла висновку про передання справи №910/12532/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 2 пункту 1 Перехідних положень, статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтею 111-23 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

Справу №910/12532/16 разом із заявою Національного банку України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16 і доданими до неї документами передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков