КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 р. Справа№ 927/917/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 22.03.2018

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017

у справі № 927/917/17 (суддя Лавриненко Л.М., повний текст складено і підписано 07.12.2017)

за позовом Чернігівського національного технологічного університету

до Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни

про стягнення 22 384,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни на користь Чернігівського національного технологічного університету 15 203,23 грн. боргу щодо відшкодування податку на землю, за договором № 433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 та 1 086,71 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Андрущенко Тетяна Анатоліївна звернулася до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 в частині стягнення з відповідача 15 203,23 грн. боргу щодо відшкодування податку на землю за 2016 рік та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 поновлено Фізичній особі-підприємцю Андрущенко Тетяні Анатоліївні строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17. Зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 на час апеляційного провадження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17. Встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, але не пізніше 27.02.2018.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 завершено підготовчі дії у справі № 927/917/17. Призначено справу до розгляду на 22.03.2018.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 № 09.1-08/750/18, у зв'язку із відпусткою суддів Майданевича А.Г. та Коротун О.М., які не є суддями-доповідачами у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018, справу № 927/917/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 прийнято матеріали справи з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 до свого провадження.

Головуючий суддя у судовому засіданні оголосив, що 20.03.2018 через відділ канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Після обговорення зазначеного вище клопотання, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для його задоволення та про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2018 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 скасувати, в частині стягнення з відповідача 15 203,23 грн. боргу щодо відшкодування податку на землю за 2016 рік та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.08.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Чернігівській області (орендодавцем) та відповідачем укладено договір оренди № 84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого, орендодавець передає, а відповідач, за договором орендар, приймає в строкове платне користування без права передачі у суборенду та приватизації державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 325,9 кв.м. 1-го поверху будівлі їдальні (майно), розміщеної за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4, що перебуває на балансі Чернігівського національного технологічного університету (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.04.2015 і становить за незалежною оцінкою 1 109 689,50 грн. Майно передається в оренду для розміщення кафе-їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 договору від 28.08.2017 відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у відповідача права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а відповідач користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до акту приймання-передачі від 28.08.2017 майно було передано в оренду.

Пунктом 5.11 договору від 28.08.2015 визначено, що відповідач зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Пунктами 10.1, 10.4 договору від 28.08.2015 передбачено, що цей договір укладено строком на 1 рік з 28.08.2015 до 27.08.2016, включно. Після закінчення терміну дії договору, питання продовження договору на новий термін вирішується у відповідності до вимог чинного законодавства, діючого на момент закінчення договору.

В подальшому, договором про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 № 84-15, сторони продовжили договір оренди терміном на 2 роки 364 дні з 28.08.2016 до 26.08.2019, включно, на умовах передбачених договором оренди, з урахуванням змін, внесених даним договором про внесення змін.

Докази припинення або розірвання договору оренди № 84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання п. 5.11 договору від 28.08.2015, між позивачем та відповідачем 28.08.2015 укладено договір № 433 про відшкодування витрат позивача, за договором балансоутримувача, на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу, відповідно до п.1.1-1.3 якого, позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4, загальною площею 325,9 м2, а також комунальні послуги та утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь у витратах позивача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної площі. Відповідач користується приміщенням 1-го поверху будівлі їдальні корпусу №24, площею 325,9 м2 , яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4. Приміщення використовується для розміщення кафе-їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи. Вартість приміщення за незалежною оцінкою станом на 30.04.2015 становить 1 109 689,50 грн.

Згідно із п. 5.1-5.3 договору № 433 цей договір вступає в силу з моменту підписання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 № 84-15 та до моменту закінчення строку дії зазначеного договору оренди. Доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін.

За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішення господарського суду у випадках передбачених чинним законодавством.

У разі відсутності заяви однієї із сторін припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Докази припинення, зміни або розірвання договору № 433 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу від 28.08.2015 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.п. 2.2.3, 2.2.6 договору № 433 не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідач зобов'язується вносити плату на рахунок позивача на підставі виставленого рахунку за участь в утриманні будівлі та прибудинкової території згідно рахунку, який є невід'ємною частиною договору, за використану електроенергію, тепло. Відповідач зобов'язується також відшкодувати податок на землю.

Позивач, відповідно до п. 3.1.2 договору № 433, має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, що наведені в пункті 2.2.3. та 2.2.6. договору.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2016 до договору № 433 викладено реквізити позивача для сплати орендної плати, комунальних послуг та витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір від 28.08.2015 є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 796 ЦК України визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 797 Цивільного кодексу України, плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Земельна ділянка, на якій розміщено об'єкт нерухомого майна, що переданий в оренду відповідачу, належить Чернігівському державному інституту економіки і управління, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН-935, який виданий відповідно до рішення № 172 виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 21.07.1997.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Чернігівського національного технологічного університету, який затверджено Наказом Міністерства освіти і науки від 30.06.2016 № 715, Чернігівський національний технологічний університет є правонаступником Чернігівського державного інституту економіки і управління.

Позивач, відповідно до п. 2.2.6 договору № 433, просить суд стягнути з відповідача 22 384,27 грн. боргу з відшкодування податку на землю, нарахованого за 2016-2017 роки за договором № 433, а саме: 15 203,23 грн. за 2016 рік та 7 181,04 грн. за лютий-червень 2017р.

Розрахунок заявленого до стягнення відшкодування податку на землю за 2016 та лютий-червень 2017 (а.с.77) здійснено позивачем виходячи з площі земельної ділянки 325,9 кв.м. та розміру земельного податку (49,89 грн/кв.м. у 2016 та 52.8838 грн/кв.м у 2017), на підставі доданих до матеріалів справи: листів Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради №650 від 29.01.2015 та №604 від 23.01.2017 Щодо розміру земельного податку за земельні ділянки у 2016,2017 роках, у яких зазначено, що розмір земельного податку на 2016 для орендарів приміщень (адреса земельної ділянки: вул. Бєлова,4) становить 49,8900 грн/кв.м; на 2017 - 52,8837 грн/кв.м; орендарям - бюджетним установам та неприбутковим громадським організаціям необхідно сплачувати земельний податок на рівні розміру земельного податку, визначеного для Чернігівського національного технологічного університету; податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності); платіжних доручень про сплату позивачем земельного податку з юридичних осіб; рахунків на оплату, копії яких додано до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист № 105/08-267 від 20.02.2017, у якому зазначив, що ним було помилково виставлено суму (рах. №262 від 08.06.2016) податку на землю в розмірі 1 055,92 грн. за 2016 рік, а згідно з листом № 560 Управління земельних ресурсів від 29.01.2016 «Щодо розміру земельного податку на 2016 рік», розмір податку на землю становить 16 259,15 грн. Станом на 01.01.2017 заборгованість з податку на землю складає 15 203,23 грн., яку позивач просить перерахувати на його реквізити реквізити.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що лист позивача № 105/08-267 від 20.02.2017 про оплату податку на землю за 2016 рік у розмірі 15 203,23 грн. розцінюється, як вимога про оплату зазначеної суми.

Факт отримання відповідачем вказаного листа підтверджується листом відповідача від 28.02.2017, копія якого додана до матеріалів справи, згідно із яким відповідач заперечував щодо відшкодування земельного податку.

Отже, відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України відповідач зобов'язаний виконати вимогу позивача протягом семи днів з моменту отримання листа позивача № 105/08-267 від 20.02.2017.

Відповідачем сплачено 1 055,92 грн., призначення платежу: податок на землю зг. рах. №262 від 08.06.2016, що підтверджується витягом із особового рахунку, копію якого додана до матеріалів справи.

Як встановлено матеріалами справи, розмір податку на землю, який підлягає відшкодуванню відповідачем за 2016р. становить 16 259,15 грн.; сплачено у 2016р. - 1 055,92 грн.; заборгованість станом на 31.12.2016 складає суму у розмірі 15 203,23 грн.

Доказів сплати відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 15 203,23 грн., як відшкодування податку за землю за 2016р. відповідачем не надано ані до господарського суду першої інстанції, ані до апеляційного господарського суду.

Щодо позовних вимог про стягнення боргу з відшкодування податку на землю за лютий-червень 2017р. у розмірі 7 181,04 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що умовами договору № 433 не визначено порядку та умов відшкодування відповідачем податку на землю, обов'язок зі сплати якого визначено у п. 2.2.6 договору.

Доказів направлення відповідачу вимоги про відшкодування податку на землю за лютий-червень 2017р. у розмірі 7 181,04 грн. позивачем не надано, що унеможливлює застосування до такого стягнення положень ч.2 ст. 530 ЦК України.

Також слід зазначити, що відповідач заперечував факт отримання рахунків на відшкодування податку за землю, а відповідно до листа від 26.04.2017 останній звертався до позивача з проханням надати розрахунок податку на землю за 2017р. за підписом бухгалтера і керівника, копію платіжного доручення проведення оплати податку на землю за 2017 рік, копію письмового доказу проведення зарахування до державного бюджету оплати податку на землю за 2017р. та копію договору згідно з яким підлягає відшкодуванню податок на землю за 2017р. Факт направлення відповідачем позивачу вказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 03.05.2017, копія якого наявна у матеріалах справи.

Позивачем відповіді на лист відповідача від 26.04.2017 не надано, у зв'язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач не знав і не міг знати, яка сума земельного податку за 2017р. має бути відшкодована позивачу.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу вимоги про відшкодування податку на землю за лютий-червень 2017р. у розмірі 7 181,04 грн., а відповідачем не спростовано наявність заборгованості у розмірі 15 203,23 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування податку на землю за 2016 рік в розмірі 15 203,23 грн., вважає позовні вимоги в цій частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника про відсутність обов'язку останнього сплачувати податок на землю спростовується п. 2.2.6 договору № 433, а твердження скаржника про відсутність розрахунку розміру податку на землю, спростовується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 та для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі № 927/917/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 29.03.2018.

Постанова не підлягає оскарженню, однак, може бути оскаржена лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Шаптала