РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 922/4452/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Куликової Ірини Анатоліївни

до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України

третя особа Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз»

про стягнення 8283,99 грн.

за участі представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Фізична особа-підприємець Куликова Ірина Анатоліївна звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 8283,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області при виконанні наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» 3371,80 грн. заборгованості та 1668,49 грн. судового збору на користь позивача було допущено порушення вимог чинного законодавства, зокрема в частині стягнення суми основної заборгованості, внаслідок чого позивачеві було завдано 4283,99 грн. матеріальної та 4000 грн. моральної шкоди, які просить стягнути позивач.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.01.2018 у справі №922/4452/17 позовну заяву із доданими до неї документами надіслано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

У господарському суді міста Києва згідно автоматизованого розподілу позовна заява №922/4452/17 надійшла на розгляд до судді Маринченка Я.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2018 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Куликової Ірини Анатоліївни залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 13.03.2018, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 24.02.2018, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 04.03.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 12.03.2018. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 09.03.2018. Визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову до 04.03.2018.

З метою повідомлення відповідачів та третьої особи про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.02.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідачів та третьої особи, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Міжрайонному відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на адресу - 61001, Харківська обл., м. Харків, пл. Повстання, буд. 7/8; ідентифікаційний код 41430683, Головному управлінню Державної казначейської служби України у Харківській області на адресу - 61166, Харківська обл., м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18: ідентифікаційний код 37874947, Державній казначейській службі України на адресу - 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646 та Публічному акціонерному товариству «Харківміськгаз» на адресу - 61004, Харківська обл., м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59; ідентифікаційний код 03359552.

Станом на дату розгляду справи на адресу господарського суду міста Києва повернулись повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачам 1-3 №220, №239 та №247 відповідно з відмітками про вручення конвертів.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідачі не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористались наданими їм процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачами відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Позивач в судове засідання не з'явилась, уповноваженого представника не направила, проте до початку розгляду справи через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі 1-3 та третя особа явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча про час та місце його проведення були повідомлені у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 17.03.2015 у справі №922/4264/15 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» на користь Фізичної особи-підприємця Куликової Ірини Анатоліївни 3371,80 грн. переплати та 1668,49 грн. судового збору.

07.09.2015 на виконання вказаного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

30.09.2015 позивач звернулась до Червонозаводського ВДВС Харківського міського управління юстиції (наразі - Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому ФОП Куликова І.А. листом від 06.11.2015 звернулась до Червонозаводського ВДВС Харківського міського управління юстиції із проханням повідомити підстави невиконання наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15, а також з проханням про надання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідні державного виконавця на вказане звернення матеріали справи не містять.

15.02.2017 позивач звернулась до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою, в якій позивач зазначила, що 30.09.2015 звернулась до Червонозаводського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте у встановлений законом строк виконавче провадження відкрите не було, постанови про відкриття виконавчого провадження або про його завершення позивачем не отримувались. Також позивач зазначила, що зверталась до начальника Червонозаводського ВДВС з листами від 06.11.2015 та 15.11.2016, проте жодної відповіді не отримувала. На підставі викладеного позивач просила начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області вжити заходів щодо усунення зазначених порушень та письмово повідомити позивача про причини невиконання наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15.

У відповідь на вказане звернення, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, листом №07.02-23/07.02-29/4657 від 16.03.2017 повідомило позивача, про те, що згідно з інформацією, наданою начальником Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області, на виконання до відділу надійшов наказ по справі №922/4264/15 про стягнення з ПАТ «Харківміськгаз» на користь ФОП Куликової І.А. суми боргу в розмірі 3371,80 грн. та судового збору в розмірі 1668,49 грн. Поте в супереч вимогам вказаного виконавчого документа, 26.10.2015 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного наказу про стягнення суми боргу в розмірі 1668,49 грн. В подальшому 19.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

Враховуючи викладене, начальником Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області здійснено перевірку даного виконавчого провадження, за результатами якої скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано державного виконавця поновити виконавче провадження, а також здійснити заходи щодо отримання оригіналу виконавчого документа, з метою подальшого його виконання.

10.05.2017 ФОП Куликова І.А. звернулась до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області із листом, в якому просила повідомити про дату відкриття виконавчого провадження та надіслати копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

12.07.2017 позивач звернулась до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою, в якій позивач зазначила, що 15.02.2017 звернулась до Червонозаводського ВДВС із листом про надання інформації про відкриття виконавчого провадження проте жодної відповіді не отримала. На підставі викладеного просила начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області вжити заходів щодо усунення зазначених порушень та письмово повідомити позивача про причини невиконання наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15.

У відповідь на вказане звернення, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, листом №07.02-21/20941 від 31.07.2017 повідомило позивача, про те, що відповідно до інформації, наданої начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області, 26.10.2015 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15 про стягнення суми боргу в розмірі 1668,49 грн. В подальшому, 19.11.2015 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із перерахуванням суми боргу в розмірі 1668,49 грн. на користь позивача.

01.09.2017 позивач звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на незаконні дії та бездіяльність державного виконавця.

Листом №26753-0-33-17/204 від 15.09.2017 Міністерство юстиції України повідомило позивача про те, що за результатами розгляду її скарги встановлено наступне.

На виконанні у Міжрайонному відділі Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області перебував наказ господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15 про стягнення коштів у сумі 3371,80 грн. та судового збору в розмірі 1668,49 грн. Державним виконавцем всупереч вимогам даного виконавчого документа 26.10.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів в сумі 1668,49 грн. Згідно з платіжним дорученням №1898 від 16.12.2015 на користь позивача було перераховано кошти у сумі 1668,49 грн. В подальшому, 19.11.2015 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Начальником відділу державної виконавчої служби здійснено перевірку вказаного виконавчого провадження, за результатами якої скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. Зобов'язано державного виконавця відновити вказане виконавче провадження, а також здійснити заходи щодо отримання виконавчого документа.

Державним виконавцем 14.09.2017 на адресу господарського суду Харківської області направлено подання щодо отримання дубліката виконавчого документа.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/4264/15 відмовлено державному виконавцю у видачі дубліката наказу господарського суду Харківської області від 07.09.2015 у справі №922/4264/15 у зв'язку із закінченням строку його пред'явлення.

Так, звертаючись із розглядуваним позовом до суду, позивач зазначила, що вказані дії державного виконавця, щодо неналежного виконання своїх обов'язків із примусового виконання рішення суду та відмова господарського суду Харківської області у видачі дубліката наказу від 25.09.2017 у справі №922/4264/15, позбавило права та можливості позивача на стягнення з боржника - Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» нестягнутої суми боргу в розмірі 3371,80 грн. У зв'язку з чим позивач просить стягнути на свою користь з Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у харківській області шляхом списання у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України шкоду в розмірі 4283,99 грн., що складається із суми нестягнутої заборгованості за наказом господарського суду Харківської області від 25.09.2017 у справі №922/4264/15 в розмірі 3371,80 грн., а також нарахованих інфляційних втрат в сумі 912,19 грн.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У статті 56 Конституції України проголошується право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача і збитками потерпілої сторони. Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до положень ч.4, 6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Проте, матеріали справи не місять судового рішення про визнання неправомірними рішень, дій або бездіяльності органу державної влади виявлених в ході виконання рішення господарського суду Харківської області у справі №922/4264/15. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку щодо недоведеності позивачем вимог про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 4283,99 грн., а відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 4000 грн. моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст.1167 Цивільного кодексу України, згідно з ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В той же час, звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про завдання останньому моральної шкоди саме діями, передбаченими ст.23 Цивільного кодексу України.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Проте матеріали справи не містять жодних належних та допустимих, в розумінні Господарського процесуального Кодексу, доказів на підтвердження доводів позивача, щодо завдання останньому моральної шкоди.

На підставі викладеного, оскільки Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними) для застосування такої міри деліктної відповідальності як відшкодування шкоди, позовні вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Одночасно, суд зазначає, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні з виконання рішення господарського суду Харківської області, та відповідно наділений як учасник виконавчого провадження правами і обов'язками, визначеними, зокрема нормами Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, позивач, як стягувач, подаючи виконавчий документ на виконання до органів ДВС, не була позбавлена можливості знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати до суду неправомірні дії державного виконавця, а також звертатися у встановленому законом порядку з відповідними заявами про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку на його пред'явлення до виконання.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Приписами п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.03.2018

Суддя Я.В. Маринченко