ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/12521/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корпусенка А.О.

за участю представника ГПУ - Збариха С.М., посв. №028 728 від 05.09.2014.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017

(Суддя - Мартинюк С.В.)

та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017

(Головуючий суддя - Березкіна О.В.; судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.)

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1)Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району

2)Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство з питань нотаріату та банкрутства"

про витребування майна

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС"

до Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1)Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району

2)Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство з питань нотаріату та банкрутства"

про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

1. Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" (далі - ТОВ "ТУЛС") про витребування майна.

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об'єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі, нежитлового приміщення №109, що розташоване за адресою: пр. Слобожанський,17, м. Дніпро.

3. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2017 було прийнято для розгляду з первісним позовом зустрічний позов ТОВ "ТУЛС" до Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю.

4. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року (з урахуванням ухвал про виправлення описки від 27 лютого 2017року) первісний позов задоволено повністю.

4.1. Витребувано у ТОВ "ТУЛС" на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №109, що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський,17 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

4.2. Стягнуто з ТОВ "ТУЛС" на користь Прокуратури Дніпропетровської області суму витрат в розмірі 2189грн., пов'язаних зі сплатою судового збору за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову.

4.3. Зустрічний позов залишено без розгляду.

5. Рішення господарського суду мотивоване тим, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею останнього, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро шляхом витребування вказаного майна у відповідача, добросовісного набувача, в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

6. Крім того, ухвалою суду від 27.01.2017 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом, задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору до 31.01.2017 року та зобов'язано позивача за зустрічним позовом надати докази сплати судового збору, однак, вимоги ухвали суду позивач за зустрічним позовом не виконав, тому, зустрічну позовну заяву ТОВ "ТУЛС" залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України.

7. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 апеляційну скаргу ТОВ "ТУЛС", м. Київ залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року у справі №904/12521/16 залишено без змін.

8. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи. При цьому, апеляційний господарський суд вказав на те, що положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. ТОВ "ТУЛС" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 у справі № 904/12521/16 скасувати. Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. Зупинити виконання оскаржуваних рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. Одночасно скаржником заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на невірне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права:

10.1. зокрема ст. ст. 330, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 16, 35, 43, 65 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017;

10.2. крім того, скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки заявленому клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності, тоді як важливою умовою для правильного вирішення спору є встановлення обставин початку перебігу строку позовної давності та його спливу.

10.3. також, скаржник зазначає, що всупереч приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону від 22.12.2011 року № 4212-VI), даний спір розглядався не в межах справи про банкрутство, а в позовному провадженні.

11. Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Верховного Суду із відзивом, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення в силі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2018 прийнято до провадження Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та відкрито касаційне провадження у справі № 904/12521/16 за касаційною скаргою ТОВ "ТУЛС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017.

12.1.Призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" на 22 березня 2018 року о 12 год. 45 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

13. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

14. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

17. Відповідно до ст. ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

18. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

19. Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

20. Ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

21. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

22. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

23. Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

24. Верховний Суд України в постановах від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15 дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

25. Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

26. Ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

27. Ч. ч. 5, 8 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності; об'єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

28. Ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

29. Відповідно до ст. ст. 22 - 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до внесення змін 19.01.2013) у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом. Ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до внесення змін 19.01.2013) передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

30. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 дійшов висновку, що законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов'язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

31. Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

32. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017 господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

33. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів" затверджено перелік об'єктів комунальної власності Дніпропетровської міської ради народних депутатів (пункт 1 рішення).

34. В подальшому, 26.09.2001 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення за № 26/23 "Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яким, зокрема: пункт 1 рішення від 27.11.1991 №46 визнано таким, що втратив чинність та викладено його в новій редакції: "1. Затвердити перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська" (пункт 2.1); доповнено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська розділом ХІІІ (додаток) (пункт 2.2).

35. На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 та рішення Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001 відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 05.07.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення №109, що розташоване за адресою: пр. Слобожанський в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-1).

36. В подальшому, рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (Далі - ВРЖЕП АНД району) передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

37. Таке рішення було обґрунтовано реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

38. У подальшому, як встановили суду, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 порушено провадження у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району. На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

39. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району арбітражним керуючим Барановським О.В., всупереч вимогам чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення №1109 що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський,109 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1), з метою продажу, було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому - реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів з продажу спірного нерухомого майна, переможцем яких визначено ПП "Цесія".

40. На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ВРЖЕП АНД району та ПП "Цесія." укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за №5767, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

41. У подальшому, спірне нерухоме майно перепродано ПП "Цесія" на користь ТОВ "ТУЛС" за договором купівлі-продажу №4989 від 21.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

42. Надалі, у справі про банкрутство прокуратурою Дніпропетровської області були оскаржені дії ліквідатора банкрута щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення №1109 що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський,109 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

43. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району скаргу прокуратури області на дії ліквідатора задоволено та визнано його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів неправомірними;

43.1. визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі, зокрема, щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №109, що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 109 та продажу його з відкритих біржових торгів;

43.2. визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу спірного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу №5767 від 30.07.2013, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу (укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ПП "Цесія").

44. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі №38/5005/6637/2012 в частині задоволення скарги прокуратури Дніпропетровської області, з урахуванням доповнень, про визнання неправомірними дій ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси нерухомого майна та продажу з відкритих біржових торгів нерухомого майна, визнання недійсними результатів біржових торгів, проведених 27.12.2012 та договорів купівлі-продажу нерухомого майна - залишено без змін.

45. З урахуванням того, що у справі №38/5005/6637/2012 було встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу з відчуження спірного нерухомого майна, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, судами попередніх інстанцій під час розгляду даної справи вказані обставини не встановлювалися та не доводилися знову з огляду на приписи ст. 35 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017.

46. Ст. 124 Конституції України встановлена обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення. Відповідно до ст. 115 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

47. Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

48. Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли до уваги преюдиційність фактів, встановлених у справі №38/5005/6637/2012, та дійшли висновків про те, що спірне комунальне майно вибуло з власності територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпропетровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство).

49. Колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає їх прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

50. Доводи скаржника про необхідність власного дослідження у даній справі обставин відчуження спірного майна ВРЖЕП АНД району в ході ліквідаційної процедури, обставин обтяження спірного майна боржника, які перешкоджали виконанню рішення Дніпропетровської міської ради про передачу майна № 16/9 від 02.03.2011 та скасування їх тільки в ході провадження у справі про банкрутство, що на думку скаржника перешкоджало ліквідатору вчинити дії з передачі комунального майна третій особі (Комунальному підприємству "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю"), колегія суддів касаційного суду вважає необґрунтованими як такі, що суперечать ст. 35 ГПК України про преюдиційність судових рішень та виходять за межі предмету спору у даній справі.

51. Доводи ТОВ "ТУЛС" про те, що недійсність правочину, на виконання якого було передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно не з її волі, з посиланням на процедуру банкрутств, рішення міської ради № 40/14 від 29.07.2011, № 41/22 від 28.03.2012, № 29/37 від 24.07.2013, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає необґрунтованими відповідно до ст. 300 ГПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, як такі, що спрямовані на переоцінку доказів у справі.

52. Посилання ТОВ "ТУЛС" на подібну судову практику Вищого господарського суду України у постанові від 11.04.2012 у справі № 5002-16/2989-2011 є необґрунтованими, оскільки у справі, на яку посилається скаржник, здійснювалося відчуження військового майна, правовий статус якого відрізняється від комунального майна, а отже, відносини не є подібними.

53. Стосовно аргументів ТОВ "ТУЛС" щодо не застосування судами попередніх інстанцій ч. 2 ст. 388 ЦК України, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що чинне законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами наявності у відчужувача за останнім договором у ряді цивільно-правових договорів, які укладалися щодо спірного майна, права на його відчуження; визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - шляхом проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України згідно постанови від 03.10.2011 у справі № 51/232 та постанови від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010.

54. Доводи скаржника про відсутність правової оцінки судів на заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові вказав на те, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення ЦК України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15.

55. Аргументи ТОВ "ТУЛС" про порушення позивачем вимог ч. 9 ст. 16 та п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) на предмет виключної підсудності розгляду майнових спорів боржника у межах провадження у справі про банкрутство, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає необґрунтованими з огляду на те, що з позовом у даній справі про витребування майна в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся Перший заступник прокурора Дніпропетровської області. Позивач та особа, в інтересах якої заявлено позов, не перебувають у процедурі банкрутства, отже вимоги ч. 9 ст. 16 та п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, в даному випадку не застосовуються.

56. Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

57. Суд касаційної інстанції вважає, що встановивши, що спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків про задоволення позовних вимог Першого заступника прокурора Дніпропетровської області у повному обсязі.

58. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

59. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

60. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "ТУЛС" та залишення рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/12521/16 без змін.

61. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на ТОВ "ТУЛС".

Керуючись статтями 240, 300, 301, 306, 308, 309, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/12521/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/12521/16залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко