ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2188/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (головуючий суддя Головей В.М., судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.)

у справі № 916/2188/17 про повернення апеляційної скарги.

за позовом Фізичної особи-підприємця Закарян Вачагана Суреновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Виробничо-комерційна фірма "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.10.2017 у справі № 916/2188/17 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" про відстрочення сплати судового збору, зустрічну позовну заяву товариства повернуто без розгляду на підставі ст.ст. 56, 57 та п.п. 4, 6 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ТОВ "Сагітта-Т" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та повернути зустрічну позовну заяву на розгляд господарському суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі №916/2188/17 відмовлено ТОВ "Сагітта-Т" у задоволенні клопотання про надання відстрочки для сплати судового збору за подання апеляційної скарги та повернуто її скаржнику без розгляду на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Вказану ухвалу мотивовано тим, що апелянт мав сплатити судовий збір у відповідності до приписів п.7 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в розмірі 1 600,00 грн., проте, до апеляційної скарги доказів сплати судового збору взагалі не додано. Натомість, скаржником заявлено клопотання про надання відстрочки для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке судом апеляційної інстанції було відхилено з огляду на неподання доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору. Крім цього, дослідивши апеляційну скаргу ТОВ "Сагітта-Т", судова колегія апеляційного господарського суду зазначила, що апелянтом не надано доказів її надсилання стороні по справі - ФОП Закарян В.С.

21.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" подало касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі №916/2188/17, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням та неправильним застосуванням судом апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Аргументуючи доводи касаційної скарги відповідач зазначає, зокрема, про таке:

- враховуючи приписи ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", товариство не відмовлялось сплачувати судовий збір, а лише просило про його відстрочення до ухвалення судового рішення у справі, що передбачено законодавством. Водночас, апеляційний господарський суд наведених вимог Закону не врахував, та не надав можливості відстрочити сплату судового збору, чим позбавив підприємство доступу до правосуддя;

- до апеляційної скарги додано докази надсилання апеляційної скарги іншим сторонам у справі, про що зазначено в додатку до скарги.

Позивач та третя особа не скористались правом подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, що, в силу частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає перегляду судового рішення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали, виходить з такого.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до частини 4 статті 94 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Порядок та розмір справляння судового збору визначається Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 8 липня 2011 року.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн.).

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити його від сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов'язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" не надало суду жодних доказів на підтвердження неможливості або утруднення в здійсненні ним оплати судового збору, а лише послалось на статтю 8 Закону України "Про судовий збір", висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання Товариства про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованим.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ГПК України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом не надано доказів її надсилання стороні по справі - ФОП Закарян В.С., тоді як наявна у справі копія фіскального чеку від 26.10.2017 свідчить про направлення кореспонденції ЮНА СЕРВЕТА, яке не є стороною у справі.

Доводи скаржника про те, що до апеляційної скарги додано докази надсилання апеляційної скарги іншим сторонам у справі, про що зазначено в додатку до скарги, колегією суддів відхиляються, оскільки наведене не підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. п. 2, 3 ч.1 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам) та документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи те, що скаржник не подав доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а його клопотання про відстрочення сплати судового збору відхилено, та зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних, в розумінні ст. 34 ГПК України, доказів її надсилання іншій стороні у справі, суд апеляційної інстанції вмотивовано повернув апеляційну скаргу без розгляду на підставі пунктів 2 та 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає викладені у касаційній скарзі доводи скаржника щодо позбавлення судом апеляційної інстанції його права доступу до правосуддя такими, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки право на доступ до суду не є абсолютним, а вимога процесуального закону про сплату судового збору не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційним господарським судом роз'яснено скаржнику, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судове рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до прийняття апеляційним господарським судом неправильного судового рішення у справі, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу апеляційного господарського суду без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (в редакції після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі №916/2188/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.