РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018Справа № 910/16536/17

За позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА;

до Національного банку України (відповідач 1);

Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (відповідач 2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2

Міністерство фінансів України;

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії.

Представники:

Від позивача: Русин О. Ю., представник, довіреність № б/н від 13.03.2017 р.;

Від відповідача 1: Ходюк О. Я., представник, довіреність № 18-0011/81625 від 04.12.2017 р.;

Від відповідача 2: Целевич О.Ю., представник, довіреність № 20.1.0.0.0/7-109215 від

13.09.2017 р.

Від третьої особи: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати незаконною бездіяльність Національного банку України, щодо не прийняття від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" виконання зобов'язань (погашення заборгованості) за кредитним договором № 19 від 24.10.2008 року, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" виконати зобов'язання (погасити заборгованість) за кредитним договором № 19 від 24.10.2008 року, шляхом перерахування на банківський рахунок Національного банку України грошових коштів у повній сумі заборгованості, зобов'язати Національний банк України прийняти від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" виконання зобов'язань (погашення заборгованості) за кредитним договором № 19 від 24.10.2008 року шляхом зарахування грошових коштів у повній сумі заборгованості на власний рахунок, а також 4 800,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 року порушено провадження у справі № 910/16536/17, розгляд справи призначено на 31.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 року до участі у справі № 910/16536/17 залучено Міністерство фінансів України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 року слухання справи відкладено до 16.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року вирішено справу № 910/16536/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, підготовче засідання у справі №910/16536/17 призначено на 30.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 року підготовче засідання відкладено до 20.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/16536/17 до судового розгляду по суті на 15.03.2018 р.

У судовому засіданні 15.03.2018 представник позивача підтримали позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 та представник відповідача 2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у своїх письмових поясненнях по суті справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Між Національним банком України (кредитор) та Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (позичальник) 24.10.2008 року укладено кредитний договір № 19, відповідно до умов якого кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію на суму грн. 00 коп. на строк до 23.10.2009 з оплатою 15% річних.

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 позичальник отримує кредит в межах відкритої кредитної лінії траншами у відповідності до наданих ним кредитору заявок та при умові позитивного рішення кредитора щодо їх задоволення.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 позичальник сплачує проценти за користування кредитом, отриманим у відповідності до відкритої кредитної лінії за цим договором, сума яких розраховується по кожному траншу окремо, виходячи з фактичної суми отриманих коштів і фактичного строку їх використання, щомісяця в передостанній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення боргу за кредитом.

Відповідно до п. 2.2.1 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 кредитор має право у разі прострочення погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування ним списати в безспірному порядку заборгованість з кореспондентського рахунку позичальника.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові договори до Кредитного договору № 19 від 24.10.2008, якими вносились зміни та доповнення до вказаного кредитного договору (додаткові договори №№ 1 - № 34).

При цьому, Додатковою угодою № 2 від 26.01.2010 Кредитний договір № 19 було викладено у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 2 від 26.01.2010 кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - кредит, на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 2 від 26.01.2010 у рахунок відкритої кредитної лінії кредитор надає позичальнику кредит на суму грн. 00 коп. строком з 24.10.2008 по 23.10.2015 зі сплатою 17,3% річних.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 2 від 26.01.2010 кредит погашається позичальником відповідно до графіку погашення кредиту, засвідченого підписом голови правління і голови спостережної (наглядової) ради позичальника, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.6 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткової угоди № 2 від 26.01.2010 позичальник доручає здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника на виконання зобов'язань за цим договором, в тому числі в разі його дострокового розірвання (відмови, припинення).

21.02.2014 між сторонами укладено Додатковий договір № 18 до Кредитного договору № 19 від 24.10.2008, якою сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.2 кредитного договору, виклавши його у наступній редакції "за цим кредитним договором кредитор надає позичальнику кредит на загальну суму грн. на строк з 24.10.2008 по 23.12.2016".

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткового договору № 18 від 21.02.2014 кредит погашається позичальником відповідно до графіку погашення кредиту, засвідченого підписом голови Правління і голови спостережної ради позичальника, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 26.03.2015 між Національним банком України та Компанією ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ИНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА було укладено іпотечний договір № 41 у відповідності із предметом якого, були забезпечені вимоги іпотекодержателя (НБУ) за кредитним договором № 19 від 24.10.2008 року, укладеного між НБУ та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з повернення основної суми кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, а також витрат пов'язаних із утриманням та страхуванням переданого в іпотеку майна.

У відповідності із п. 5 іпотечного договору № 41 в забезпечення виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язань за кредитним договором № 19 Позивач надав в іпотеку належне йому на праві власності повітряне судно, зареєстроване у Державному реєстрі повітряних суден України - Boeing 767-300 реєстраційний знак UK-GEB, 1992 року виготовлення. Згідно з п. 9 Іпотечного договору № 41 сторони договору домовились, що вартість предмета іпотеки (повітряного судна) складає 605 000 000 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній заяві зазначив, що йому стало відомо про звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Національного банку України із пропозицію погасити заборгованість за кредитними договорами, але Національний банк України відмовив у проведення такого погашення.

Позивач зазначив, що неприймання НБУ виконання Приватбанком зобов'язань за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008 є неправомірним втручанням в господарську діяльність інших юридичних осіб, а така бездіяльність НБУ повинна бути визнана незаконною. Приватбанк повинен бути зобов'язаний здійснити розрахунок за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008, а НБУ повинен бути зобов'язаний прийняти від Приватбанку виконання зобов'язання за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції додаткового договору № 18 від 21.02.2014 кредит погашається позичальником відповідно до графіку погашення кредиту, засвідченого підписом голови Правління і голови спостережної ради позичальника, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору № 19 від 24.10.2008 в редакції Додаткового договору № 31 від 26.02.2015 позичальник зобов'язаний сплатити проценти за користування кредитом за поточний місяць не пізніше 27 числа наступного місяця, а проценти за останній місяць користування кредитом - одночасно з кінцевим строком погашення боргу за кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, Приватбанк повинен був у строк по 23.12.2016 повернути НБУ отриманий кредит за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008 та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

З долучених відповідачем 1 оборотно-сальдових відомостей вбачається, що відповідач 2 не у повному обсязі повернув у строк по 23.12.2016 кредит та не у повному обсязі сплатив проценти за користування кредитом за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008.

При цьому, з довідки НБУ про суму заборгованості за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008 (з урахуванням всіх траншів) вбачається, що станом на 25.09.2017 заборгованість Приватбанку за кредитом становить грн. 02 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом становить 56143005 грн. 20 коп.

Відповідачем 2 не заперечувався факт отримання від відповідача 1 кредиту за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008, факт неповернення у повному обсязі кредиту та несплати у повному обсязі процентів за користування кредитом у встановлені кредитним договором строки, та розмір заборгованості за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008.

15.11.2017 відповідачем 2 долучено до матеріалів справи копію листа вих. № 41-0009/14703 від 24.02.2017, в якому Національний банк України зазначає, що у відповідь на електронне повідомлення від 17.02.2017 № 20.1.0.0.0/7-20535 про намір Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" здійснити планове погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними між НБУ та Приватбанком, у загальній сумі 2384,6 млн. грн. НБУ висловлює застереження щодо зменшення внаслідок такого погашення обсягу відповідальності фінансового та майнових поручителів за зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" перед Національним банком України, що, в свою чергу, може мати негативний вплив на спроможність Приватбанку досягнути прийнятих умов реструктуризації корпоративного кредитного портфелю та структури забезпечення за ним. НБУ вважає неприпустимим зменшення обсягу відповідальності фінансового та майнових поручителів за рахунок наданої Приватбанку державної фінансової підтримки.

Позивачем долучено до матеріалів справи 07.12.2017 копію вимоги вих. № 41-0009/57932 від 19.08.2017 Національного банку України, адресованої позивачу, в якій відповідач 1 зазначає, що станом на 01.08.2017 заборгованість відповідача 2 за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008 становить грн. 02 коп., у зв'язку з чим НБУ вимагає сплати заборгованості за вказаним кредитним договором у тридцятиденний строк, а у випадку невиконання відповідачем 2 обов'язку з погашення простроченої заборгованості в тридцятиденний строк - відповідач 1 буде звертати стягнення на передане позивачем в іпотеку майно.

Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 Цивільного кодексу України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Безпосередньо Законом № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а, отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов'язання.

Договір є підставою для виникнення іпотечних правовідносин.

Суб'єктами іпотечних правовідносин Закон № 898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.

Відповідно до визначень, що містяться в ст.1 Закону № 898-IV, іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

Боржник за основним зобов'язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК).

Законом № 898-IV, а саме ч. 1 ст. 11, чітко визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником у межах вартості предмета застави (іпотеки).

Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, всі узяті ризики покладаються на особу, яка видала забезпечення.

Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення зазначеної особи від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором, що у даному випадку відсутнє.

Направлення іпотекодавцю та боржнику повідомлення про усунення порушень основного зобов'язання це лише спосіб для подальшого забезпечення належного та повного виконання зобов'язання учасниками правовідносин.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в той же час відповідач 1 станом на дату порушення провадження у справі не реалізовував звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про відсутність порушення права позивача у справі.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону № 898-IV у разі задоволення вимог іпотекодержателя майновим поручителем за рахунок предмета іпотеки відносини між іпотекодержателем, який є кредитором, та іпотекодавцем припиняються у відповідній частині, а в майнового поручителя при цьому виникає право регресу до боржника на суму виконаного зобов'язання, отже, права кредитора за основним зобов'язанням набуває майновий поручитель у відповідній частині.

Ця норма узгоджується із п. З ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України.

Вищевикладене підтверджує, що майновий поручитель є самостійним учасником правовідносин і несе відповідальність щодо належного виконання основного зобов'язання самостійно доти, коли воно не буде виконано в повному обсязі.

Позивачем у справі не надано суду належних доказів порушення, не визнання чи оспорювання його права на самостійне задоволення вимог іпотекодержателя (Національного банку) саме майновим поручителем (позивачем) та виникнення в майнового поручителя (позивача) права регресу до основного боржника (відповідача 2), а також виникнення права кредитора за основним зобов'язанням.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (ст. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, позивач не надав суду належних доказів у формі платіжного доручення, які б достовірно свідчили про здійснення чи ініціювання здійснення переказу коштів відповідачем 2 (ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК») на користь відповідача 1 (Національного банку) в належний спосіб з метою саме повного погашення заборгованості за кредитним договором №19 від 24.10.2008 із змінами та доповненнями до нього та ухилення відповідача 1 (Національного банку) від прийняття платежу (їв).

Крім того слід зазначити, що з моменту набуття Державою права власності на акції ПАТ "КБ "Приватбанк" останній здійснював погашення заборгованість за кредитним договором №19 від 24.10.2008, а кредитором у свою чергу були прийняті у погашення всі спрямовані платежі, які направлялись в установленому законом порядку про платіжні системи та переказ коштів, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, твердження позивача, що ПАТ "Приватбанк" не погашає, а Національний банк України не приймає кошти для погашення заборгованості по кредитному договору №19 від 24.10.2008 є безпідставними.

Національний банк, відповідно до наданої у листі від 24.02.2017 інформації, лише "висловив застереження щодо зменшення внаслідок такого погашення обсягу відповідальності фінансового та майнових поручителів за зобов'язаннями ПАТ КБ "Приватбанк» перед Національним банком, що, в свою чергу, може мати негативний вплив на спроможність Банку досягнути прийнятних умов реструктуризації корпоративного кредитного портфелю та структури забезпечення за ним. "Як зазначено у листі "Національний банк України вважає неприпустимим зменшення обсягу відповідальності фінансового та майнових поручителів за рахунок наданої Банку державної фінансової підтримки. Крім того, наголошуємо, що це може призвести до порушення зобов'язань України перед Міжнародним валютним фондом."

На протязі дії кредитного договору боржник за договором мав право на погашення кредиту та користувався таким правом, спрямовуючи на погашення грошові кошти. Кредитором, у свою чергу, були прийняті у погашення всі спрямовані позичальником платежі, які направлялись в установленому законом порядку про платіжні системи та переказ коштів.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч положенням ст. 74 ГПК України, позивач посилається на обставини, що не підтверджуються жодними належними доказами.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази, документи та пояснення в їх сукупності, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, Господарський суд м. Києва відхиляє позовні вимоги компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА як недоведені та безпідставні.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 22.03.2018 р.