ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. Справа № Б-24/172-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк", м.Харків, вх. №24 Х/2 на ухвалу господарського суду Харківської області від "21" листопада 2017 року у справі № Б-24/172-09 (суддя Швидкін А.О., ухвалу постановлено у приміщенні господарського суду Харківської області)

за заявою Фізичної особи - підприємця Якіна Геннадія В'ячеславовича, м.Харків,

до Фізичної особи - підприємця Якіна Геннадія В'ячеславовича, м.Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.11.2017 відмовлено АБ "Укргазбанк" у задоволенні клопотання про відкладення розгляду клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення. Задоволено клопотання ліквідатора (вх. № 30245 від 19.09.2017) про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення. Надано згоду на продаж майна Якіна Геннадія В'ячеславовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що є предметом забезпечення АБ "Укргазбанк", а саме: земельної ділянки, розташованої на території Малоданилівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,15 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_2, відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Суд першої інстанції зазначив, що з метою виконання постанови господарського суду Харківської області від 24.11.2009 та приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор звертався до АБ "Укргазбанк" з листами про надання згоди на реалізацію предмета іпотеки, проте, належну згоду банк не надав, тому, відповідно до ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" така згода може бути надана судом, оскільки дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута.

Кредитор, АБ "Укргазбанк", подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив вищевказану ухвалу скасувати та направити справу до господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Апелянт стверджує, що проведення інвентаризації, оцінки, погодження порядку продажу майна повинно здійснюватися в порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній на момент порушення даної справи про банкрутство - а саме, відповідно до ст.29 Закону у вказаній редакції, якою передбачено, що майно, на яке звертається стягнення в ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність; у разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Також апелянт посилається на ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній на момент порушення даної справи про банкрутство, якою визначено, що після проведення інвентаризації і оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. АБ "Укргазбанк" зазначає, що ліквідатором не було скликано та проведено засідання комітету кредиторів, на якому повинно було бути розглянуто питання щодо проведення оцінки майна та встановлено порядок його продажу. Тому апелянт вважає, що звернення ліквідатора до суду з клопотанням про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, є передчасним; окрім того, судом встановлено початкову вартість майна, яка не є актуальною, оскільки визначена станом на 2015 рік, а іншої експертної грошової оцінки земельної ділянки ліквідатором не отримано.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, розгляд справи призначено на 08.02.2018.

Ліквідатор ФОП Якіна В.Г. арбітражний керуючий Севостьянов Є.В. 07.02.2018 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ним дотримано норм чинного законодавства, якими врегульовано процедуру отримання дозволу на продаж майна; місцевий господарський суд правомірно надав відповідний дозвіл. Даний учасник справи просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву до 05.03.2018.

Присутній в судовому засіданні 05.03.2018 представник апелянта, а також арбітражний керуючий Севостьянов Є.В., підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, відзивів на апеляційну скаргу не надали та не направили своїх представників для участі в даному засіданні.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 3 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник апелянта та арбітражний керуючий погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2009 порушено провадження в даній справі про банкрутство ФОП Якіна Г.В. в порядку ст. 11, 47 - 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції, чинній на вказану дату.

Постановою господарського суду Харківської області від 24.11.2009 ФОП Якіна Г.В. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Антоненка Д.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.06.2011 припинено обов'язки арбітражного керуючого Антоненка Д.О. як ліквідатора ФОП Якіна Г.В., призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Севостьянова Є.В., який виконує обов'язки ліквідатора і на теперішній час.

Як встановлено місцевим господарським судом, АБ "Укргазбанк" є кредитором у справі, що підтверджується наступними обставинами.

26.04.2007 між АБ "Укргазбанк" та ФОП Якіним Г.В. був укладений кредитний договір № 113 (т.1, а.с.35), згідно з яким ФОП Якін Г.В. на споживчі цілі отримав кошти у розмірі 27650,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та боржником був укладений договір іпотеки № 88 (т.1, а.с.147), згідно з яким в іпотеку банку передано дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка № 25 площею 0,10 га, що розташована на території Малоданилівської селищної ради, смт. Мала Данилівка, по вул. Слобожанська, та земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,15 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, АДРЕСА_1. В подальшому одна із земельних ділянок за згодою банку була реалізована, кошти від реалізації були направлені Якіним Г.В. на погашення заборгованості по кредитному договору, про що до договору іпотеки були внесені відповідні зміни. Сторонами договору іпотеки 17.08.2009 укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки (т.1.а.с.53), згідно з яким у іпотеці банку залишилася земельна ділянка площею 0,15 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

19.09.2017 до господарського суду від ліквідатора надійшло клопотання (т.9, а.с.120) про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, в порядку розділу ІV Закону про банкрутство наступним чином: продаж майна боржника буде здійснюватися в порядку, встановленому вищевказаним законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону; початкова вартість майна - 125000,00 грн.; аукціон відбувається за умови наявності не менше двох учасників; крок аукціону - 10% від початкової вартості лоту; перший аукціон з продажу майна проводиться без можливості зниження початкової вартості; у разі закінчення аукціону з продажу майна без визначення переможця протягом двох місяців організатор аукціону проводить повторний аукціон; початковою вартістю майна повторного аукціону є вартість зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього повторного аукціону; повторний аукціон з продажу майна проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону; у разі закінчення повторного аукціону з продажу майна без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону проводить другий повторний аукціон; другий повторний аукціон з продажу майна проводиться з можливістю зниження початкової вартості; початковою вартістю майна другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону; під час проведення аукціону з продажу майна з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір; якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку; переможцем аукціону з продажу майна є учасник, який запропонував найвищу ціну лоту і оголошений ліцитатором переможцем аукціону.

Вказане клопотання було задоволено оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду, який надав згоду на продаж майна. Однак при цьому в оскаржуваній ухвалі судом не було встановлено ціну продажу та порядок здійснення відповідної процедури.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство в редакції після 19.01.2013, положення цього Закону що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Отже, враховуючи, що питання, яке вирішено оскаржуваною ухвалою суду від 21.11.2017, стосується надання згоди на продаж майна банкрута, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом у даній справі правомірно застосовано норми Закону про банкрутство в редакції Закону, що набрала чинності з 19.01.2013.

Натомість посилання апелянта на те, що дії, які передують продажу майна (зокрема - погодження порядку його продажу), повинні здійснюватися за положеннями Закону в редакції, чинній на момент порушення даної справи про банкрутство, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому не можуть бути визнані належними аргументами.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство (в редакції, чинній з 19.01.2013), майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Отже, положеннями ст. 42 Закону про банкрутство законодавець визначив порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно з якими така згода є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом (за відсутності згоди кредитора-заставодержателя), а дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута. При цьому, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені законом. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Вищим господарським судом України в постанові від 19.04.2016 у справі №915/684/14, на яку обґрунтовано послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, твердження апелянта про те, що перед здійсненням продажу майна банкрута, яке відповідно до приписів закону має бути використане виключно для задоволення вимог АБ "Укргазбанк" за зобов'язаннями банкрута перед даним банком, ліквідатор мав погодити оцінку та порядок продажу вказаного майна з комітетом кредиторів, колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються з вищенаведеними нормами Закону про банкрутство.

З цих же підстав колегія суддів не визнає належними аргументами посилання апелянта на неактуальність висновку про експертну грошову оцінку майна і на те, що ліквідатором не було погоджено з кредиторами порядок продажу майна - враховуючи, що як було зазначено вище, такий порядок встановлюється безпосередньо Законом про банкрутство (зокрема, ст. 43, 44 названого Закону), вимогами якого повинен керуватися ліквідатор при здійсненні продажу майна боржника.

Апелянт зазначає про те, що місцевий господарський суд фактично встановив початкову вартість майна банкрута в розмірі 125000,00 грн. У судовому засіданні 05.03.2018 представник АБ "Укргазбанк" обґрунтовував дане твердження тим, що ліквідатор просив суд надати згоду на продаж майна за вищевказаною ціною, і суд задовольнив відповідне клопотання.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, в мотивувальній частині суд лише зазначив про отримання ліквідатором висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким її вартість становить 125000,00 грн., однак при цьому ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині ухвали не вказав, що відповідне майно має бути виставлено на продаж саме за такою ціною. Натомість суд зазначив, що в ліквідаційній процедурі господарський суд за заявою ліквідатора лише надає згоду на продаж майна банкрута, що знаходиться в заставі (іпотеці), а ліквідатор відповідно до ст. ст. 44, 49-76 Закону про банкрутство здійснює оцінку майна банкрута, що є предметом забезпечення, та здійснює його продаж для задоволення вимог заставного кредитора. Тобто фактично суд першої інстанції лише частково задовольнив клопотання ліквідатора, в якому останній просив надати дозвіл на продаж майна за початковою вартістю 125000,00 грн., а саме - судом було надано дозвіл на продаж без встановлення ціни такого продажу та без визначення порядку, який зазначений ліквідатором у клопотанні від 19.09.2017.

Як вбачається зі змісту вищенаведених норм ст.42 Закону про банкрутство, суд надає згоду ліквідатору на продаж майна банкрута за відсутності згоди кредитора-заставодержателя - тобто встановлення відсутності відповідної згоди є єдиною підставою для задоволення судом клопотання ліквідатора.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до господарського суду за згодою на продаж майна банкрута (19.09.2017) ліквідатор не надав суду письмових доказів звернення до кредитора-заставодержателя, АБ "Укргазбанк", з аналогічним клопотанням та доказів отримання відмови.

Ухвалою господарського суду від 09.10.2017 ліквідатора було зобов'язано надати докази направлення на адресу АБ "Укргазбанк" листа щодо надання згоди на продаж майна банкрута. Кредитора, АБ "Укргазбанк", ухвалами від 25.09.2017, 09.10.2017, 01.11.2017 суд зобов'язав надати відзив стосовно заявленого ліквідатором клопотання.

На виконання вимог ухвали від 09.10.2017 ліквідатор надав копії листів від 10.10.2017 з доказами їх направлення АБ "Укргазбанк" (т.9, а.с.136 - 141) з проханням надати згоду на продаж заставного майна банкрута. Факт отримання вказаних листів від ліквідатора було підтверджено банком в ході апеляційного провадження. Зокрема, в судовому засіданні 05.03.2018 представник банку зазначив, що листи ліквідатора було отримано банком 17.10.2017, однак відповіді на них підготовано вже після постановлення оскаржуваної ухвали суду від 21.11.2017.

Вимог суду першої інстанції щодо надання відзиву на клопотання ліквідатора від 19.09.2017 банком також виконано не було. Натомість даний учасник справи 31.10.2017 звернувся до суду з заявою (т.9, а.с.134), в якій просив відкласти судове засідання, призначене на 31.10.2017, оскільки питання щодо надання згоди на продаж майна банкрута розглядається колегіальним органом АБ "Укргазбанк" і буде вирішено найближчим часом. Ухвалою господарського суду від 31.10.2017 (з урахуванням ухвали від 21.11.2017 про виправлення описки) вказане клопотання банку було задоволено та відкладено розгляд справи на 08.11.2017, в подальшому судове засідання було перенесено на 21.11.2017 - тобто судом надано банку достатньо часу для підготовки відзиву на заяву ліквідатора.

Однак 21.11.2017 банк звернувся до суду з клопотанням (т.9, а.с.160), в якому в черговий раз просив відкласти судове засідання, призначене на 21.11.2017, у зв'язку з зайнятістю представників у інших справах. У задоволенні вказаного клопотання місцевим господарським судом було відмовлено з огляду на його необґрунтованість і не підтвердження належними доказами.

Звернення АБ "Укргазбанк" з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 21.11.2017, на думку колегії суддів, також додатково підтверджує факт відсутності згоди банку на продаж майна банкрута.

Отже, та обставина, що листи з проханням надати згоду на продаж майна були направлені ліквідатором на адресу банку після подання ліквідатором до господарського суду клопотання від 19.09.2017, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів її передчасного постановлення, оскільки, як було встановлено вище та не спростовано апелянтом, з часу отримання банком листа ліквідатора від 10.10.2017 і до дня судового засідання місцевого господарського суду 21.11.2017 минуло більше місяця, однак на момент постановлення оскаржуваної ухвали від 21.11.2017 згоди від АБ "Укргазбанк" на продаж майна ліквідатор не отримав.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд правомірно, із посиланням на вищенаведені приписи ст. 42 Закону про банкрутство, зазначив про наявність підстав для задоволення клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна банкрута - з огляду на відсутність такої згоди зі сторони кредитора-заставодержателя, АБ "Укргазбанк". Як уже зазначалося, факт відсутності відповідної згоди АБ "Укргазбанк" на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали в ході апеляційного провадження заявником апеляційної скарги не спростовано.

Будь-яких інших аргументів, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк", м.Харків, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21.11.2017 у справі №Б-24/172-09 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.03.18

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.