ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/9077/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство "Явір-2005",

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія",

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2017 (головуючий-суддя Князьков В.В.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 (головуючий -суддя Кропивна Л.В., судді: Дідиченко М.А. і Мартюк А.І.)

у справі №910/9077/17

за позовом приватного підприємства "Явір-2005" (далі - Підприємство)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (далі - Товариство)

про стягнення 428 530,68 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) про стягнення 428 530,68 грн.

Позовна заява мотивована тим, що: Товариство частково оплатило надані йому Підприємством послуги охорони; заборгованість з оплати наданих позивачем послуг з охорони за договором від 07.12.2015 №271/Пл-ф (далі - Договір №271/Пл-ф) складає 12 603, 60 грн., за договором від 01.07.2016 №ЗП358/ф (далі - Договір №ЗП358/ф) - 409 310, 40 грн. У зв'язку з наявністю у Товариства заборгованості за вказаними договорами Підприємством нараховані Товариству пеня та 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у даній справі, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Підприємства: 12 603, 60 грн. заборгованості за Договором №271/Пл-ф; 902, 23 грн. пені; 235,94 грн. - 3% річних; стягнуто з Товариства на користь Підприємства 409 310, 40 грн. заборгованості за Договором №ЗП/358-ф та 3 631, 31 грн. - 3% річних; в іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані наявністю правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договорами №271/Пл-ф і №ЗП/358-ф з оплати наданих йому послуг з охорони.

Товариство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 16, частин першої та четвертої статті 631, частини другої статті 653, частини першої статті 526, статті 613 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини другої статті 193 Господарського кодексу України, статей 32, 33, 34, 43, частини другої статті 82, статті 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній до 15.12.2017, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх судових інстанцій зі справи скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з доводами Товариства, викладеними у касаційній скарзі:

- посилання судів попередніх інстанцій на пункти 3.4, 3.5, 3.6 Договору №ЗП/358-ф як на підставу для визнання факту надання Підприємством послуг у грудні 2016 року - січні 2017 року є грубим порушенням норм матеріального права, а саме частин першої та четвертої статті 631 та частини другої статті 653 ЦК України, оскільки на момент направлення Підприємством листа від 15.03.2017 №213 згаданий договір припинив дію;

- непідписання Товариством акта приймання-передачі робіт (надання послуг) та ненадання вмотивованої відмови від його підписання у терміни, передбачені пунктом 3.4 Договору №ЗП/358-ф, у розумінні частини першої статті 212 ЦК України є відкладальною обставиною, з настанням якої сторони обумовили настання обов'язку з оплати Товариством наданих послуг з охорони. Однак при винесенні оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій не враховано, що відкладальна обставина не настала, оскільки позивач не надав Відповідачу акти приймання-передачі робіт (надання послуг) за грудень 2016 року та січень 2017 року;

- перед застосуванням презумпції вини, передбаченої статтею 614 ЦК України, позивач повинен був спочатку довести факт порушення відповідачем зобов'язання, що, на думку скаржника, є неможливим, оскільки для настання обов'язку відповідача оплати послуг за грудень 2016 року та січень 2017 року ці послуги мають бути спочатку надані позивачем, чого в дійсності не було.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Розгляд касаційної скарги Товариства здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, що:

- Підприємством (охорона) та Товариством (замовник) укладено договір №271/Пл-ф, відповідно до умов якого:

- замовник замовляє, а охоронець приймає під фізичну охорону відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах та знаходиться на об'єкті замовника, згідно додатку №2 до договору (об'єкт). Охорона об'єктів та майна, що на них знаходиться, здійснюється погодинно у календарні дні тижня згідно з додатком №1 до даного договору (пункт 2.1);

- передача під охорону об'єкта (майна) та зняття об'єкта (майна) з-під охорони здійснюється за актом приймання-передачі об'єкту (Додаток №4 до договору), який підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 2.8);

- ціна договору визначається сторонами у розрахунку, наведеному у додатку №1 до договору (пункт 3.1);

- оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому здійснювалося надання послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок охорони, згідно з виставленими охороною рахунками, за умови підписання сторонами акта приймання-передачі робіт (надання послуг; пункт 3.2);

- Підтвердженням надання послуг є акт приймання-передачі робіт (надання послуг), що надається охороною для підписання замовнику в двох примірниках у кінці кожного місяця (пункт 3.3);

- сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати послуг охорони замовник сплачує охороні пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в момент прострочення, від недоплаченої суми за кожен день прострочення (пункт 6.2).

Товариство відмовилось від послуг і розірвало Договір №271/Пл-ф з 01.08.2016, сповістивши про це охоронця листом від 28.06.2016 №523, що не заперечувалося сторонами.

01.07.2016 Підприємством (охорона) та Товариством (замовник) укладено договір №ЗП/358-ф, відповідно до умов якого:

- замовник замовляє, а охорона приймає під охорону (фізичну) відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах та знаходиться на об'єкті замовника, згідно додатка №2 до договору (об'єкт). Охорона об'єктів та майна, що на них знаходиться, здійснюється погодинно у календарні дні тижня згідно з додатком №1 до даного договору (пункт 2.1);

- передача під охорону об'єкта (майна) та зняття об'єкта (майна) з-під охорони здійснюється за актом приймання-передачі об'єкту (Додаток №4 до договору), який підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 2.8);

- ціна договору визначається сторонами у розрахунку, наведеному у Додатку №1 до договору (пункт 3.1);

- оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому здійснювалося надання послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок охорони, згідно з виставленими охороною рахунками, за умови підписання сторонами акта приймання-передачі робіт (надання послуг; пункт 3.2);

- підтвердженням надання послуг є акт приймання-передачі робіт (надання послуг), що надається охороною для підписання замовнику в двох примірниках у кінці кожного місяця (пункт 3.3);

- замовник повинен не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, підписати акт приймання-передачі робіт та повернути один примірник охороні або надати вмотивовану відмову від його підписання (пункт 3.4);

- у випадку непідписання акта приймання-передачі робіт (надання послуг) та ненадання вмотивованої відмови від його підписання у терміни, передбачені пунктом 3.4, вважається, що замовником отримані послуги з охорони належної якості, у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов договору, а обов'язок оплати наданих послуг є таким, що настав (пункт 3.5);

- у разі наявності обґрунтованих зауважень до охорони замовник зобов'язаний у термін 5 календарних днів з дня виявлення зауважень направити охороні свої письмові претензії. Якщо замовник не заявить свої письмові претензії, він втрачає право у подальшому при підписанні акта приймання-передачі робіт (надання послуг) за відповідний місяць посилатися на ці зауваження як на підставу відмови від підписання акта або на порушення умов договору (пункт 3.6);

- договір може бути розірвано за ініціативою замовника в односторонньому порядку із письмовим попередженням охорони не менше ніж за 30 днів у таких випадках: наявності двох або більше зауважень замовника до охорони відповідно до пункту 3.6 договору (пункт 9.2);

- договір укладається строком на 1 рік і набирає чинності з моменту підписання сторонами (пункт 10.1);

- договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін з попереднім письмовим повідомленням про це другої сторони не менш ніж за 30 діб (10.4).

На виконання умов Договору №271/Пл-ф сторони підписали акт надання послуг від 31.05.2016 №983 за травень 2016 року на загальну суму 58 590 грн.

Акт наданих послуг від 30.06.2016 №1237 за червень 2016 року на загальну суму 56 700 грн. відповідач не підписав.

Товариство не заперечувало наявності у нього заборгованості за Договором №271/Пл-ф у сумі 12 603,60 грн. за травень та червень 2016 року.

Відповідно до умов Договору №271/Пл-ф відповідач повинен був оплатити надані охоронцем послуги за травень 2016 року у строк до 05.06.2016, а за червень 2016 року - до 05.07.2016. Грошові зобов'язання у розмірі та строки, обумовлені договором №271/Пл-ф, відповідач не виконав. Заборгованість у розмірі 12 603,60 грн. відповідач не сплатив, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором №271/Пл-ф у сумі 12 603,60 грн. підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних нарахованих відповідачу за порушення виконання зобов'язання за Договором №271/Пл-ф, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 902, 23 грн. та 3% річних у сумі 235, 94 грн.

Підприємство також просило стягнути заборгованість з оплати наданих позивачем послуг з охорони на виконання умов Договору №ЗП/358-ф за жовтень 2016 року - січень 2017 року у розмірі 409 310,40 грн.

Відповідач визнав заборгованість з оплати послуг охорони за період жовтень - листопад 2016 року на суму 176 894 грн., проте вимоги про оплату послуг за період з грудня 2016 року по січень 2017 року на суму 232 416 грн. не визнавав, зазначаючи, що позивач охорони не здійснював, допускав порушення та невиконання умов Договору №ЗП/358-ф, внаслідок чого відповідач в односторонньому порядку розірвав вказаний договір з 01.12.2016.

Умовами Договору №ЗП/358-ф встановлено, що останній може бути розірвано за ініціативою замовника в односторонньому порядку із письмовим попередженням охорони не менше ніж за 30 днів у таких випадках: наявності двох або більше зауважень замовника до охорони відповідно до пункту 3.6 цього договору. Претензії щодо якості охорони мають бути висловлені охоронцю письмово. Договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї із сторін з попереднім письмовим повідомленням про це другої сторони не менш ніж за 30 діб.

Попередні судові інстанції встановили, що: надані відповідачем акти про відсутність охорони на постах складені замовником в односторонньому порядку, тому вони не взяті попередніми судовими інстанціями до уваги; доказів наявності претензій до охорони і повідомлення про це охоронця, як це передбачено умовами Договору №ЗП/358-ф, матеріали справи не містять.

Твердження Товариства про те, що на виконання умов Договору №ЗП/358-ф воно вручило представнику позивача Олейнику Е.Г. повідомлення від 26.10.2016 №253 про розірвання Договору №ЗП/358-ф з 01.12.2016, не прийнято судами попередніх інстанцій, оскільки Товариством не доведено, що його відмова від Договору №ЗП/358-ф, викладена в листі від 26.10.2016 №253, була направлена за місцезнаходженням Підприємства і останнє її отримало.

Підприємством складено та направлено на підписання Товариству акти приймання-передачі робіт (надання послуг), а саме: акт від 31.12.2016 №3044 за грудень 2016 року на суму 92 320,80 грн.; акт від 31.01.2017 №298 за грудень 2016 року на суму 20 013,60 грн.; акт від 31.01.2017 №263 за січень 2017 року на суму 100 068 грн.; акт від 31.01.2017 №299 за січень 2017 року на суму 20 013,60 грн.

28.12.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією №704 та 16.01.2017 за №27 з вимогою у строк, передбачений договором, оплатити заборгованість, однак вимога залишена відповідачем без реагування.

15.03.2017 позивач листом №213 повторно направив на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.01.2017 та акти здачі-приймання робіт (надання послуг): акт від 31.12.2016 №3044 за грудень 2016 року на суму 92 320,80 грн.; акт від 31.01.2017 №298 за грудень 2016 року на суму 20 013,60 грн.; акт від 31.01.2017 №263 за січень 2017 року на суму 100 068 грн.; акт від 31.01.2017 №299 за січень 2017 року на суму 20 013,60 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 16.03.2017 та описом вкладення у цінний лист.

Згадані акти разом з листом отримані відповідачем 23.03.2017.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що неотримання Товариством актів приймання-передачі послуг не є підставою для звільнення замовника від оплати, оскільки замовник вправі був вимагати направлення йому актів, встановивши для цього охоронцю розумний строк.

Врахувавши викладені обставини, попередні судові інстанції дійшли висновку, що права позивача на отримання плати за здійснену ним охорону за Договором №ЗП/358-ф у період з жовтня по листопад 2016 року на суму 176 894 грн. та у період з грудня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 232 416 грн. відповідачем порушені, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3 631, 31 грн. за порушення грошового зобов'язання за Договором №ЗП/358-ф.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода Товариства із задоволенням позову зі справи.

Відповідно до приписів ЦК України:

- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526);

- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628);

- договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629);

- за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901);

- якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903);

- зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599);

- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610);

- боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612);

- неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549);

- боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, встановивши, що: відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором №271/Пл-ф належним чином не виконав, не оплатив надані послуги в розмірі 12 603, 60 грн.; відповідач не заперечував та не спростував факт порушення ним зобов'язання за Договором №271/Пл-ф; у зв'язку з порушенням відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором №271/Пл-ф обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 902, 23 грн. та 3% річних у сумі 235, 94 грн.; відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором №ЗП/358-ф за період жовтень-листопад 2016 року на суму 176 894 грн. не виконав та визнав заборгованість у цій частині; позивач взяті на себе за Договором №ЗП/358-ф зобов'язання з надання послуг у грудні 2016 року - січні 2017 року виконав належним чином, надав відповідачеві послуги з охорони у визначені строки; відповідач на порушення умов Договору №ЗП/358-ф не оплатив вартості наданих йому послуг у грудні 2016 року - січні 2017 року на суму 232 416 грн.; за порушення грошового зобов'язання за Договором №ЗП/358-ф з відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 3 631, 31 грн.; доводи відповідача щодо припинення Договору №ЗП/358-ф з 01.12.2016 не заслуговують на увагу, оскільки останнім не надано суду доказів розірвання згаданого договору, як це передбачено пунктами 9.2 та 10.4 Договору №ЗП/358-ф, та не доведено, що його відмова від Договору №ЗП/358-ф, викладена у листі від 26.10.2016 №253, була направлена за місцезнаходженням Підприємства і останнє її отримало; Товариством не подано доказів на спростування наявності у нього заборгованості перед Підприємством, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що на момент направлення Підприємством листа від 15.03.2017 №213 Договір №ЗП/358-ф припинив свою дію, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством не подано суду доказів розірвання Договору №ЗП/358-ф, як це передбачено пунктами 9.2 та 10.4 Договору №ЗП/358-ф, та не доведено, що його відмова від Договору №ЗП/358-ф, викладена у листі від 26.10.2016 №253, була направлена за місцезнаходженням Підприємства і останнє її отримало.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що позивач не надав відповідачу акти приймання-передачі робіт (надання послуг) за грудень 2016 року та січень 2017 року, слід зазначити, що вони також не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що згадані акти отримані відповідачем 23.03.2017. Крім того, неотримання Товариством актів приймання-передачі послуг не є підставою звільнення замовника від оплати наданих йому послуг, оскільки замовник не позбавлений був можливості вимагати направлення йому актів, встановивши для цього охоронцю розумний строк.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що перед застосуванням презумпції вини, передбаченої статтею 614 ЦК України, позивач повинен був спочатку довести факт порушення відповідачем зобов'язання, також не беруться Касаційним господарським судом до уваги, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем порушено умови Договорів № 271/Пл-ф, №ЗП/358-ф. Крім того, в силу статті 614 ЦК України саме Товариство повинно було довести відсутність своєї вини та те, що воно вжило всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання за згаданими зобов'язаннями, - чого, як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариством здійснено не було.

Крім того, доводи касаційної скарги переважно стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанції - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі № 910/9077/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов