КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 911/2726/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Берегової Н.М.;

та представників сторін:

від фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 - ОСОБА_3, договір про надання правничої допомоги №б/н від 05.03.18;

керуючий санацією сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" -Кучева С.О., за дов. № б/н від 17.08.17

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 року

у справі № 911/2726/17 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом керуючого санацією сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік"

до 1) Миронівської районної державної адміністрації

2) фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнаня недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Миронівської РДА (далі - відповідач 1) та ФОП ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про визнання недійсним договору оренди.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Відповідач 1 неправомірно передав Відповідачу 2 в оренду водний об'єкт та землі водного фонду, оскільки вказаний об'єкт розташований в межах земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні СТОВ "Потік". У зв'язку з цим Позивач просить суд визнати недійсним Договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004, викладений у новій редакції від 20.06.2007, укладений між Миронівською РДА та ФОП ОСОБА_2

Відповідач 1 в обгрунтування заперечень на позов посилалось на те, що оспорюваний договір жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, договір відповідає вимогам чинного законодавства. Укладення спірного договору, передбачено законом і при його укладенні, сторонами його порушень допущено не було.

Заперечуючи проти позову Відповідачі 1, 2 зазначають, що до позову керуючого санацією СТОВ "Потік" додано державний акт на право постійного користування, виданий на ім'я Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса с. Потік Миронівського району, та відсутні будь-які докази того, що вказане підприємство має якесь правове відношення до СТОВ "Потік".

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.11.2017 (повний текст складено 04.12.2017) у справі № 911/2726/17 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004 року, викладений в новій редакції від 20.06.2007 року, укладений між Миронівською районною державною адміністрацією Київської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 Стягнуто з Миронівської районної державної адміністрації Київської області на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" 800,00 грн. судового збору. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" 800,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що оскільки, Відповідачем 1 неправомірно було передано в оренду Відповідачу 2 земельну ділянку загальною площею 9,1338 га за Договором оренди від 17.03.2004, оскільки вказана земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні СТОВ "Потік" на підставі Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 року по справі № 911/2726/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що вважає не доведеним правове відношення Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995 року до СТОВ "Потік".

Крім того, скаржник посилався на те, що не достатньо дослідженими залишились обставини, що мають юридичне значення, а саме, судом зазначено, що 27.04.1995 року відповідно до рішення Потіцької сільської ради народних депутатів від 16.09.1994 року було : складено державний акт право постійного користування землею серія КВ, виданий на ім'я СТОВ «Потік», яке помилково було зазначено як Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Карла Маркса с. Потік Миронівського району, видане Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області про передачу у постійне користування 523,5 га землі в межах згідно з планом користування.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 року апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у справі № 911/2726/17 передана на розгляд суду у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішеня Господарського суду Київської області від 28.11.2017 у справі № 911/2726/17 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків.

02.02.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якого остання просить суд долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору № 18 від 01.02.2018 на суму 640,00 грн. та підтвердження надсилання копії апеляційної скарги позивачу та Миронівській районній державній адміністрації (фіскальні чеки № 0017 та 0016 від 01.02.2018).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018, здійсненому у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Пантелієнка В.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у справі № 911/2726/17 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 у справі №911/2726/17 клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою - задоволено; відновлено пропущений строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 06.03.2018.

В судове засідання 06.03.2018 з'явились представник скаржника (відповідач-2), та представник позивача, відповідач-1 представників не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином (поштові повідомлення про вручення ухвали, витяг з сайту "Укрпошта").

05.03.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПОТІК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПОТІК" зазначало про те, що СТОВ "ПОТІК" є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства "ПОТІК" (, зареєстроване шляхом перетворення 23.11.1996), яке в свою чергу є правонаступником Колгоспу імені Карла Маркса ( , зареєстроване 16.04.1964 року). Останнє є правонаступником Колгоспу "Перемога" (зареєстроване 09.01.1960 року) шляхом об'єднання Колгоспу "Червоний Жовтень с. Потік та Колгоспу імені Шевченка с. Коритище".

Також зазначає що як вбачається з протоколу №7 зборів комітету кредиторів СТОВ "ПОТІК" від 06 липня 2017 року, на яких були присутні кредитори, члени комітету кредиторів СТОВ "Потік" був затверджений порядок денний, на якому одним з питань було вирішення проблемних питань пов'язаних з виконанням плану санації, під час розгляду якого за результатом доповіді керуючого санацією про необхідність внесення змін до плану санації СТОВ "Потік" оскільки виникла потреба у відновленні господарської діяльності боржника на базі наявного водного дзеркала площею 3,1 га, та комітетом кредиторів було прийнято рішення та здійснено виїзд в с. Потік для ознайомлення з об'єктом плану санації та надання представником ТОВ "ЗемЮрКонсалтинг" консультацій (роз'яснень) учасникам зборів комітету кредиторів, в тому числі і представнику Миронівської РДА, стосовно того, що ставок дійсно належить СТОВ "Потік" на підставі Державного акта на право постійного користування від 27.04.1995 року.

06.03.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Миронівської районної державної адміністрації Київської області надійшов лист №59/06/22-659 від 05.03.2018 відповідно до якого не заперечує проти апеляційної скарги фізичної-особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 року у справі № 911/2726/17 та просить розгляд справи проводити без участі представника Миронівської райдержадміністрації.

06.03.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, відповідно до якого зазначає що СТОВ "Потік" не може бути правонаступником юридичної особи, яка ніколи не мала державної реєстрації у встановленому законом порядку, а тому у відповідності до статті 3 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ніколи не було створене та не мало прав юридичної особи, в тому числі й права постійного користування на землі в межах постійного землекористування визначеного Державним актом від 27.04.1995, а відтак сам по собі факт належності державного акта на право постійного користування землею не породжує для його власника, державна реєстрація якого припинена, жодних прав, та просить суд рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 у справі № 911/2726/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

У відповідності до п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 17.03.2004 між Миронівською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець, відповідач 1 у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач 2 у справі) укладено договір оренди водних об'єктів та земель водного фонду, до якого вносились зміни 05.10.2005; 20.06.2007 договір було викладено в новій редакції, до якої 23.01.2008 та 03.04.2013 також вносились зміни.

Відповідно до п. 1, 2 Договору (в ред. від 20.06.2007), Відповідач 1 передав, а Відповідач 2 прийняв в оренду водний об'єкт та земельну ділянку земель водного фонду загальною площею 9,1338 га, у тому числі під водним дзеркалом ставка - 6,4136 га, під гідротехнічними спорудами - 0,1596 га, під прибережною захисною смугою - 2,5606 га.

Згідно п. 8 Договору, строк дії договору з 17.03.2004 по 17.03.2009. Договором від 23.01.2008 про внесення змін до оспорюваного Договору оренди викладено п. 8 в новій редакції, зокрема встановлено строк дії договору з 17.03.2004 по 17.03.2019.

Як зазначає Позивач, під час проведення інвентаризації майна СТОВ «Потік», зокрема земельної ділянки площею 523,5 га, наданої у постійне користування СТОВ «Потік» згідно державного акту на право постійного користування від 27.04.1995, виданого на підставі рішення Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 16.09.1994 № 2-94, керуючим санації разом з представниками комітету кредиторів у справі про банкрутство СТОВ «Потік» було виявлено, що ставок, який знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки, використовується сторонніми особами, зокрема на підставі оспорюваного договору оренди.

На відповідні звернення керуючого санацією СТОВ «Потік» до Миронівської РДА Позивачем було отримано лист Миронівської РДА від 30.05.2017 № 59/06/33-2302, згідно якого Відповідач 1 заперечив факт перебування земельної ділянки та водного об'єкту в постійному користуванні СТОВ «Потік».

В той же час, відповідно до повідомлення землевпорядної організації «Миронівське представництво ТОВ «Земюрконсалтинг», 06.07.2017 було проведено обстеження вказаної земельної ділянки сертифікованим інженером-землевпорядником за участю членів комітету кредиторів СТОВ «Потік» та представника Відповідача 1.

За результатом обстеження інженером-землевпорядником встановлено, що ставок територіально розташований в межах земельної ділянки, переданої у постійне користування СТОВ «Потік» згідно державного акту на право постійного користування від 27.04.1995, що підтверджується викопіюванням з проекту формування території та встановлення меж Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області та викопіюванням з оновлених картографічних матеріалів земельної ділянки СТОВ «Потік» за межами населеного пункту с. Потік на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області.

Крім цього, як вбачається з повідомлень Держсільгоспінспекції у Київській області від 17.09.2015 та від 16.02.2016 до Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області, 03.09.2015 Держсільгоспінспекцією у Київській області було здійснено виїзд на місцевість та проведено обстеження, внаслідок якого було встановлено, що земельна ділянка, надана в оренду Відповідачу 2 тривалий час не використовується за цільовим призначенням, водне дзеркало відсутнє, знято частину поверхневого шару ґрунту ставка орієнтовною площею 0,15 га та вивезено на поле, без спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, тобто пошкоджено земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні Позивача.

Як вказує Позивач, СТОВ «Потік» добровільно від земельної ділянки не відмовлялось, примусово права СТОВ «Потік» на земельну ділянку не припинялись, процедура вилучення земельної ділянки у СТОВ «Потік» не проводилась.

Таким чином Позивач зазначає, що згідно оспорюваного Договору оренди Миронівською РДА було передано в оренду ФОП ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні СТОВ «Потік», без дотримання встановленої законом процедури попереднього вилучення земельної ділянки, без наявності передбачених законом підстав для припинення права СТОВ «Потік» на земельну ділянку, без згоди та повідомлення про це Позивача.

Отже, з позиції Позивача, спірний Договір оренди підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 203, 228 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України.

В той же час як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Потік" (дата реєстрації шляхом перетворення 13.03.2000, , місцезнаходження: 08824, Київська обл., Миронівський р-н, с. Потік, вул. Леніна, 3) є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства "Потік" (, зареєстроване шляхом перетворення 23.11.1996), яке в свою чергу є правонаступником Колгоспу імені Карла Маркса (, зареєстроване 16.04.1964). Останнє є правонаступником Колгоспу "Перемога" (зареєстроване 09.01.1960) шляхом об'єднання Колгоспу "Червоний Жовтень", с. Потік та Колгоспу імені Шевченка, с. Коритище.

Вказані обставини підтверджуються довідкою СТОВ "Потік" б/№ від 03.11.2015, архівною довідкою Потіцької сільської ради № 02-33/206 від 20.04.2016, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, положеннями статутів підприємств (статут СТОВ "Потік", затверджений загальними зборами учасників - протокол № 2 від 16.02.2000; статут КСП "Потік", затверджений загальними зборами членів КСП - протокол № 2 від 27.07.1996), довідкою статистики.

Крім того, факт щодо правонаступництва СТОВ "Потік" та КСГП ім. Карла Маркса, встановлений рішенням Миронівського районного суду Київської області від 03.07.2017 у справі № 371/589/17.

Як вбачається з протоколу другої сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16.09.1994 та рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16.09.1994 "Про розгляд проекту роздержавлення земель КСГП ім. Карла Маркса" було прийнято рішення про схвалення проекту роздержавлення земель колгоспу імені Карла Маркса (КСГП ім. Карла Маркса), яким передбачено встановити розмір земель: а) які передаються у колективну власність 3094,9 га в т.ч. земель загального користування 187,8 га; б) державної власності, що надаються у постійне користування 523,5 га, в т.ч.: природоохоронного призначення 78,5 га, лісового фонду55,1 га, водного фонду 87,4 га, резервного фонду 302,5 га.

27.04.1995 відповідно до рішення Потіцької сільської ради народних депутатів від 16.09.1994 було складено Державний акт на право постійного користування землею серія КВ, виданий на ім'я Позивача, яке помилково було зазначено як Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Карла Маркса с. Потік Миронівського району, видане Потіцькою сільською Радою народних депутатів Миронівського району Київської області про передачу у постійне користування 523,5 га землі в межах згідно з планом користування. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19. До Акту додано план зовнішніх меж землекористування.

При цьому, щодо видачі Державного акту саме на ім'я Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса судом враховано, що статут Колгоспу імені Карла Маркса Миронівського району Київської області був зареєстрований згідно рішення виконкому Миронівської ради народних депутатів (пр. 26 від 27.02.1992, реєстраційний номер 229-66-К), у вересні 1994 було розпочато процес роздержавлення земель вказаного Колгоспу та зміни організаційно-правової форми підприємства відповідно до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" і зміни назви на КСП "Потік", що в подальшому відображено в статуті КСП "Потік" від 27.07.1996 та СТОВ "Потік" від 16.02.2000.

Згідно ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України в наведеній редакції, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 визначено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Також, згідно пункту в) частини 1 статті 141 Земельного кодексу України в чинній редакції (від 25.10.2001), на яку посилається Відповідач 1 у відзиві, зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

В той же час, у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11 сформовано правову позицію, відповідно до якої приписи пункту "в" частини 1 статті 141 ЗК України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Відповідно до Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003, але діяв на момент державної реєстрації правонаступництва Позивача, після перетворення підприємство як юридична особа не ліквідувалось; на базі майна підприємства створювалось підприємство правонаступник.

Зазначене також вбачається з Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджений постановою КМУ від 22.01.1996 № 118, зокрема, у разі перереєстрації (створення) суб'єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов'язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно статті 108 ЦК України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена в ст. 59 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що статути підприємства не містять відомостей про ліквідацію підприємства, навпаки, КСП "Потік" утворено в результаті перетворення Колгоспу імені Карла Маркса, код юридичної особи залишився незмінним - 03755934; СТОВ "Потік" утворено в результаті перетворення КСП "Потік", код юридичної особи також залишився незмінним - 03755934.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт правонаступництва СТОВ "Потік" за всіма правами та обов'язками КСП "Потік" і у свою чергу Колгоспу ім. Карла Маркса, так само, як і право власності підприємства на все нерухоме майно, в тому числі право постійного користування на землі в межах постійного землекористування, визначеного Державним актом від 27.04.1995.

Згідно ст. 116 ЗК України від 25.10.2001, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 № 562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" з подальшими змінами, громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у п. 1, 7 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.

Статтею 92 ЗК України від 25.10.2001 визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Цією ж статтею визначено чіткий перелік суб'єктів, що набувають право постійного користування земельною ділянкою, а саме: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; заклади освіти незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Стаття 92 ЗК України від 25.10.2001 дійсно обмежує перелік суб'єктів права постійного користування земельною ділянкою і не передбачає можливості набуття певними різновидами підприємств (у т.ч. господарськими товариствами) такого права.

Пунктом 6 розділу 10 ЗК України від 25.10.2001 встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Однак, відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно п. 3 ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Аналогічна правова позиція закріплена у п. 2.7. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", а саме норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002.

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Також, згідно п. 2.8. вказаної вище Постанови Пленуму, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Викладеними вище приписами законодавства та судовою практикою спростовуються твердження Відповідача 1, про те, що до СТОВ "Потік" не перейшло право постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту від 27.04.1995, отже вказана позиція Відповідача 1 відхиляється судом, як необґрунтована.

Крім цього суд зазначає, що частинами 5, 6 ст. 27 ЗК України від 18.12.1990 визначено, що припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5 - 9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Статтями 143, 144 ЗК України від 25.10.2001 встановлено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку або на підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази примусового припинення СТОВ "Потік" користування визначеною земельною ділянкою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка загальною площею 9,1338 га, яка була передана Миронівською РДА в оренду ФОП ОСОБА_2 за оспорюваним договором оренди, входить до складу земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні СТОВ "Потік" на підставі Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995 серії КВ, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

З огляду на приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України в чинній редакції, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

З огляду на все викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що Відповідачем 1 неправомірно було передано в оренду Відповідачу 2 земельну ділянку загальною площею 9,1338 га за Договором оренди від 17.03.2004, оскільки вказана земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні СТОВ "Потік" на підставі Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995.

Враховуючи викладене вище колегія суддів дійшла висновку, що Договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004, викладений в новій редакції від 20.06.2007, укладений між Миронівською РДА та ФОП ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 (повний текст якого складено - 04.12.2017) у справі №911/2726/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 року у справі № 911/2726/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2017 року у справі № 911/2726/17 залишити без змін.

3.Матеріали справи №911/2726/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.03.2018

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко