РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року Справа № 924/1120/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпром-Буд" на рішення господарського суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року в справі №924/1120/17 (суддя Гладюк Ю.В.)

час та місце ухвалення: 13 грудня 2017 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена об 11:40 год.

за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпром-Буд"

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 60 005 грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" (надалі-Позивач) звернулось в господарський суд Хмельницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпром-Буд" (надалі - Відповідач) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 60 005 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог, Позивач посилається на порушення з боку Відповідача правил оформлення перевізних документів.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року позов було задоволено.

При винесенні оспорюваного рішення, місцевий господарський суд вказав, що факт невірного внесення відомостей до накладної, підтверджений матеріалами справи, що є порушенням пункту 2.3 Правила оформлення перевізних документів.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, Відповідач, зокрема вказав, що Відповідач має договірні відносини з ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", на виконання яких Відповідач здійснив відвантаження 67, 810 тонн товару, згідно накладної №32982647, який перевозився у вагоні №61297255, що підтверджується актом здачі-приймання №РН-00740 від 19 травня 2017 року. Як вказує Відповідач, даний товар перейшов у власність покупця на станції відвантаження, будь-які претензії щодо невірного визначення маси вантажу у покупця були відсутні.

Водночас, Відповідач також звертає увагу апеляційного господарського суду на той факт, що вагон, в якому перевозився товар не був опломбований, перевезення здійснювалось у відкритому вагоні насипом та враховуючи ту обставину, що ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" під час завантаження товару, прийняв 67, 810 тонн, то, на думку Відповідача, нестача товару (крадіжка) могла відбутися на будь-якій стадії перевезення, що унеможливлює вину Відповідача.

Разом з тим, Відповідач у даній апеляційній скарзі, просить суд апеляційної інстанції, з посиланням на частину 3 статті 551 ЦК України та статтю 233 ГК України, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, з огляду на те, що маса вантажу, за даними Позивача, менша, ніж зазначено в накладній, а відтак, на думку Відповідача, Позивачу не завдано збитків, тому відсутні будь-які негативні наслідки як для Позивача так і для вантажоодержувача.

Ухвалою суду від 10 січня 2018 року (а.с. 33) у даній справі було відкрито апеляційне провадження.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 10 січня 2018 року, від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 101-102), в якому Позивач, зокрема, вказав, що посилання Відповідача на те, що вагон, в якому перевозився вантаж, не було опломбовано, в зв'язку з чим, як вказує Відповідач, сталася крадіжка, є хибним, з огляду на те, що пунктом 2 Правил пломбування вагонів і контейнерів, не передбачено пломбування напіввагонів. Також в даному відзиві, Позивач зазначив, що відсутність розкрадання вантажу підтверджується комерційним актом №486202/73 від 02 червня 2017 року, таким чином в порушення пункту 2.3 Правил оформлення перевізних документів, Відповідач вніс невірні відомості до залізничної накладної №32982647.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Водночас, в силу дії частини 3 статті 252 ГПК України: якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі; підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа №924/1120/17 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 1 762 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 176 199 грн 99 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду констатує, що дана апеляційна скарга підлягає до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно, розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу задоволити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині стягнення штрафних санкцій. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно накладної №32982647 від 19 травня 2017 року (а.с. 10) зі станції Гуменці до станції Маріуполь - Сортувальний був відправлений вантаж "извисняк для флюсования" (код вантажу - 291035; маса вантажу - 67810 кг.; спосіб визначення маси - автомобільні ваги, заводський №8322; ким завантажений вантаж у вагон - грузовідправником; номер вагона 61297255), відправником якого є Відповідач.

Суд констатує, що згідно акту загальної форми №32031 від 30 травня 2017 року (а.с. 7) на проміжній станції Волноваха Донецької залізниці було виявлено "комерційну несправність".

Водночас, згідно комерційного акту від 02 червня 2017 року №486202/73 (а.с. 8) було здійснено зважування вагону №61297255, за наслідками якого встановлено, що маса вантажу визначена Відповідачем не відповідає масі вантажу встановленій на станції Волноваха Донецької залізниці.

Згідно накладної: вага нетто у вагоні №61297255 становила 67 810 кг, а маса нетто при перевірці - 64 600 кг, тобто різниця становить 3 210 кг; контрольне зважування здійснювалося на працюючих 150 - тонних вагонних вагах станції Волноваха Донецької залізниці; вищевказаний акт від 02 червня 2017 року підписаний повноважними особами.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що статтею 306 ГК України, яка кореспондується зі змістом статті 908 ЦК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК України: умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

В силу дії частини 2 статті 908 ЦК України: загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Крім того, обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 06 квітня 1998 року №457; надалі - Статут).

У відповідності до частин 1, 2 та 4 статті 129 Статуту: обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08 червня 2011 року N 138; надалі - Правила): якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту.

Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Частиною 2 статті 24 Статуту, передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

В силу дії статті 122 Статуту: за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі, згідно статті 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Апеляціний господарський суд констатує, що статтею 118 Статуту визначено наступний розмір штрафу: розмір п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відтак, на підставі приписів статей 118 та 122 Статуту, за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу Позивачем Відповідачу нарахований штраф в розмірі 60 005 грн.

Статтею 129 Статуту встановлено, що: обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах (п. "а").

Пунктом 10 Правил, передбачено: комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці; крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд констатує, що згідно супровідних документів вбачається факт того, що провізна плата становить 12 001 грн., у зв'язку з чим сума штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу складає 60 005 грн (із розрахунку: 12 001 грн. (тариф) х 5).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в порушення пункту 2.3 Правил, Відповідач вніс невірні відомості до транспортної накладної №32982647. Факт невірного внесення відомостей до вищезазначеній накладній, підтверджений матеріалами справи, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги Позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку про підставність вимог Позивача про стягнення штрафу в розмірі 60 005 грн.

При цьому суд критично оцінює доводи Відповідача, висвітлені в апеляційній скарзі.

Однак, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Відповідач просить апеляційний господарський суд зменшити розмір штрафних санкцій з посиланням на частину 3 статті 551 ЦК України та статтю 233 ГК України та з огляду на те, що маса вантажу, за даними Позивача, менша, ніж зазначено в накладній, а відтак, на думку Відповідача, Позивачу не завдано значних збитків та з огляду на відсутність будь-яких негативних наслідків як для Позивача так і для вантажоодержувача.

В силу дії частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд констатує, що в силу дії частини 3 статті 551 ЦК України: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду (відповідно до свого внутрішнього переконання).

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З огляду на викладене, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій (штрафу), що підлягають стягненню з Відповідача, а тому зменшує їх до 50 відсотків.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує, що Позивачем не доведено факту того, що з огляду на порушення, вчинене Відповідачем, Позивач реально зазнав збитків на визначену чи більшу суму (він лише довів її законність згідно Статуту). Відтак, суд зменшуючи штраф, враховує невідповідність його розміру, самим наслідкам вчиненого Відповідачем порушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 30 002 грн 50 коп..

При цьому, апеляційний господарський суд констатує, що змінює оспорюване судове рішення, на підставі частини 4 статті 277 ГПК України.

Крім того, суд наголошує на тому, що відсутність факту розкрадання вантажу не спростоване Відповідачем належними та допустимими доказами. В той же час, даний факт (відсутність розкрадання), вбачається з комерційного акту №486202/73 від 02 червня 2017 року.

Що до тверджень Відповідача про те, що він має договірні відносини з ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", на виконання яких Відповідач здійснив відвантаження товару та те, що будь-які претензії у покупця щодо невірного визначення маси вантажу у покупця відсутні, то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки в даній справі для визначення того, хто є відправником (відповідачем) не є важливим подальші правовідносини щодо отримання товару (що перевозився) особою, котрий за договором Відповідач поставляв його, а є важливим факт того, хто за перевізними документами є відправник (зокрема за комерційним актом). В даних правовідносинах відправником був Відповідач. Також, суд констатує, що прийняття іншою стороною (не перевізником і не відправником) даного товару без заперечень, також не є підставою для відмови в позові, адже дане не спростовує сам по собі факт порушення, за котрий Позивач просить стягнути штраф.

З огляду на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача, Рівненський апеляційний господарський суд покладає судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги на Відповідача повністю, відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпром-Буд" на рішення господарського суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року в справі №924/1120/17 – задоволити частково.

2. Рішення господарського суду господарського суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року в справі №924/1120/17 змінити, виклавши пункт другий резолютивної частини рішення в наступній редакції, та доповнивши резолютивну частину рішення, пунктом третім, а саме:

<<"2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпром - Буд" (32326, Хмельницька обл., Кам'янець - Подільський район, с. Вербка, вул. Центральна, буд. 1а, код 38333991) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, код 40150216) 30 002 (тридцять тисяч дві) грн 50 коп. штрафу та 1 600 грн (одна тисяча шістсот) витрат по оплаті судового збору за розгляд позовної заяви.

3. В задоволенні позову щодо стягнення штрафу в розмірі 30 002 грн 50 коп. - відмовити повністю.">>.

3. Доручити господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

6. Справу №924/1120/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.