ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018м. ДніпроСправа № 904/10671/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", м. Кам'янське Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 1 266 407 304,84 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - Алексеєв О.С., довіреність №67-185 від 04.10.2017;

від відповідача - Красницька-Келембет А.С., довіреність № 133 від 09.10.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення суми 805 602 561, 71 грн. основного боргу, 455 401 945, 92 грн. штрафу, 5 402 797, 21 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару за договором №17/361/17-0593-02 від 01.08.2017 року.

Ухвалою суду від 02.01.2018 позовну заяву ПАТ "Дніпровський коксохімічний завод" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №904/10671/17, розгляд якої відбуватиметься в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні 25.01.2018 о 10:20 год.

23.01.2018 відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, за змістом якого вказує, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 у справі №904/9105/17, не виконано внаслідок складного фінансового становища підприємства, відсутності фінансової бази для сплати боргу за Договором, а також необхідності сплачувати обов'язкові податки та збори у великих розмірах, та виплачувати заробітну працівникам, що працюють на ПАТ «ДМК». Разом з тим, відповідач зазначає про арешт банківських рахунків ПАТ «ДМК», що ускладнює виконання рішення суду у справі №904/9105/17.

25.01.2018 позивач подав до канцелярії суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 1 334 603 107, 20 грн.

Заявою від 25.01.2018 відповідач зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в межах збільшених позовних вимог.

Ухвалою суду від 25.01.2018 розгляд підготовчого засідання відкладено на 13.02.2018.

13.02.2018 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, за змістом якої позивач просить суду стягнути з відповідача суму 1 336 944 289, 46 грн., з якої: 855 236 316, 70 грн. - основна заборгованість; 470 292 072, 41 грн. - штраф; 11 415 900, 35 грн. - 3% річних, а також 616 700,00 грн. судового збору.

13.02.2018 відповідач подав заяву, у якій не заперечує проти заяви про збільшення позовних вимог позивача та просить суд розглядати справу з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.02.2018 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 13.03.2018р о 11-00 год.

У підготовчому засіданні 13.03.2018 року учасниками справи подано клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №904/10671/17 до розгляду по суті.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2017 року між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір №17/361/17-0593-02 від 01.08.2017 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити кокс доменний (п.1.1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1,2 ст. 692 ЦК України).

Специфікаціями №1 від 01.08.2017, №2 від 01.09.2017, №3 від 16.08.2017, №4 від 01.10.2017, №5 від 01.10.2017, №6 від 01.11.2017 (а.с.26-31, Т.1) погоджено поставку товару за Договором в період з серпня по вересень 2017 року.

Відповідно п.3.1 Договору постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених в специфікаціях, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

За умовами Специфікації №1 від 01.08.2017, №2 від 01.09.2017, №3 від 16.08.2017, №4 від 01.10.2017, №5 від 01.10.2017, №6 від 01.11.2017 строк оплати товару становить 30 календарних днів від дати поставки товару.

Згідно п.5.1 Договору товар оплачується в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем протягом серпня-листопада 2017 року поставлено відповідачу обумовлений Договором товар.

Між тим, матеріалам справи №904/9105/17 встановлено факт укладання Договору, а також факт поставки у серпні 2017 року товару, за який відповідачем не здійснено повний та своєчасний розрахунок, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, відповідно до якої позивачем, в порядку пункту 7.4 Договору та приписів ч.2 ст. 625 ЦК України, розраховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі №904/9105/17, яким задоволено вимоги позивача у повному обсязі та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" основний борг у розмірі 712 403 925, 26 грн., 3% річних у розмірі 1 603 797, 87 грн., пеню за період з 09.09.2017 по 01.11.2017 у розмірі 5 424 874,16 грн. та 240 000,00 грн. витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На час розгляду справи №904/10671/17 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.16р. по справі №904/9105/17 набрало законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/9105/17.

15.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору.

Відповідно до пункту 6 Додаткової угоди №2 строк оплати товару - 10 календарних днів від дати поставки товару.

Згідно пункту 6.1 Додаткової угоди №2 сторони домовились встановити еквівалент ціни поставленого товару в іноземній валюті - доларах США. Еквівалент ціни поставленого товару в доларах США, визначається сторонами шляхом перерахунку (конвертації) ціни товару в гривнях, зазначеної в рахунках (рахунках-фактурах) за офіційним курсом доларів США, що встановлений Національним Банком України (НБУ) на день поставки товару (курс UАН/USD). Розрахунок за товар здійснюється в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування оповідачем грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, зазначений в Договорі. Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику еквівалент грошового зобов'язання (боргу) в доларах США, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок постачальника, зазначений в Договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається постачальником за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу (курс UАН/USD).

Поставлений товар вважається повністю оплаченими, якщо сума фактично здійснених покупцем платежів в гривнях за поставлену партію товару, зарахована в еквівалент, виражений в доларах США, за офіційним курсом НБУ гривні по відношенню до долара США встановленого на 0:00 годин дати фактичної оплати цієї партії вару, дорівнює ціні в еквіваленті, вираженому в доларах США, цієї партії товару, врахованої з урахуванням доплати/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару (п.6.4 Додаткової угоди №2).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштіврахунок позивача, зазначений Договорі (п.6.5 Додаткової угоди №2).

18.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 до Договору.

Згідно пункту 1 Додаткової угоди №3 покупець визнає наявність заборгованості (загальну суму боргу) перед постачальником за Договором, яка станом на дату підписання Додаткової угоди №3, становить еквівалент 54 309 712 доларів США 62 центів.

Пунктом 2 Додаткової угоди №3 сторони підтвердили, що частина заборгованості в сумі 712 403 925 грн. 26 коп. стягнута з покупця на користь постачальника на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі №904/9105/17 (частина основного боргу без врахування пені, штрафних санкцій, тощо).

Відповідно до п.3 Додаткової угоди №3 покупець зобов'язується сплатити постачальнику еквівалент грошового зобов'язання (боргу) в доларах США протягом 5 (п'яти) днів з моменту набрання чинності Додатковою угодою №3, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідачем за офіційним курсом доларів США, який встановлений Національним банком України (НБУ) на день здійснення платежу (курс UАН/USD).

Пунктом 4 Додаткової угоди №3 передбачено, що загальна сума боргу покупця включає в себе: а) частину боргу, стягнуту судовому порядку (пункт 2 даної угоди); б) частину боргу, нестягнуту в судовому порядку, и може бути визначена за такою формулою: «частина боргу, яка не стягнута в судовому порядку» = «загальна сума боргу (еквівалент доларів США в гривнях по курс НБУ UАН/USD на день здійснення платежу та/або вимоги «Позивача» відняти «Частина боргу, стягнута в судовому порядку (відповідно до п. 2 угоди»).

Відповідно до п.5 Додаткової угоди №3 датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника, зазначений в Договорі.

За викладених обставин, враховуючи наявність заборгованості за поставлений позивачем товар у серпні 2017 року на суму 712 403 925, 26 грн. та неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором щодо оплати товару в період з вересня 2017 року по листопад 2017 року, факт поставки якого підтверджується відповідними актами приймання-передачі та рахунками на оплату (а.с.32 - 250, Т1; а.с.1-121, Т.2) за відповідачем рахується загальна заборгованість за поставлений відповідачем товар в період з серпня 2017 року по вересень 2017 року, яка, згідно заяви про збільшення позовних вимог від 19.02.2018, становить еквівалент 54 309 712 доларів США 62 центів, що по курсу НБУ станом на 24.01.2018 р., складає 1 567 640 241, 95 грн. (по офіційному курсу 28, 864823 грн. за 1 долар США, який встановлений НБУ на 24.01.2018 р.).

З урахуванням вищезазначених преюдиціальних фактів про стягнення з відповідача на користь позивача частини заборгованості за поставлений товар у серпні 2017 року на суму 712 403 925, 26 грн. згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі №904/9105/17, позивач відповідно до умов Додаткової угоди №3 набув право на стягнення з відповідача тієї частини боргу, яка не стягнута в судовому порядку - заборгованість за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року, розмір якої, станом на 24.01.2018 р., складає 855 236 316, 70 грн.

Пункт 6 Додаткової угоди №3 визначає, що у випадку несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за пунктом 3 даної угоди, покупець зобов'язаний сплатити позивачу штраф розмірі 30% (тридцять відсотків) від суми невиконаного грошового зобов'язання Штраф визначається (розраховується) за формулою: «Загальна сума боргу (еквівалент в доларах США)» поділити на « 100%» і помножити на « 30%». Покупець зобов'язаний самостійно сплатити штраф у розмірі 16 292 913,78 доларів США в день виникнення обставин несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання за пунктом 3 цієї Додаткової угоди, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок позивача зазначений в Договорі. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривнях, визначається покупцем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу.

Позивач нарахував до сплати відповідачу штраф, що становить гривневий еквівалент 16 292 913, 78 доларів США, який, станом на 24.01.2018р., складає суму 470 292 072, 41 грн. (за офіційним курсом 8,864823 грн. за 1 долар США, який встановлений НБУ на 24.01.2018).

Разом з тим, на підставі приписів ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 02.11.2017 по 12.02.2018 у розмірі 11 415 900, 35 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми основного боргу, штрафу та 3% річних, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача з наступних підстав.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Відповідно до приписів п. 7.1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (51901, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Колеусівська, 1; ) суму 855 236 316, 70 грн. основного боргу, 470 292 072, 41 грн. штрафу, 11 415 900, 35 грн. 3% річних, 616 700,00 грн. судового збору

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 19.03.2018

Суддя А.В. Суховаров