РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Справа №906/801/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - директор ЗАТ "Спіка"

відповідача 1: не з'явився

відповідач 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Спіка" на рішення господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017р. у справі №906/801/17 (ухваленого суддею Кудряшова Ю.В., у м. Житомир, повний текст рішення складено 13.12.2017 року)

позивач: Закрите акціонерне товариство "Спіка"

відповідач 1:Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"

відповідач 2: Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області

про стягнення 700 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.09.2017 року позивач - Закрите акціонерне товариство "Спіка" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Лабрадорит" 400 000 грн., з яких:

- реальні збитки в сумі 100000 грн. понесених внаслідок умисного пошкодження майна для відновлення його первісного стану;

- збитки в порядку регресу в сумі 100000 грн.;

- упущену вигоду в сумі 100000 гри.;

- моральну шкоду в сумі 100000 грн. (т. 1 а.с. 3 - 9).

19.10.2017р. до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог за вх.№02-44/1031/17 в сумі 533 360,80 грн.

Підставою для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог є обставина збільшення вартості матеріалів, які необхідні для відновлення будівлі модульного типу, внаслідок її пошкодження відповідачем - ТОВ "Лабрадорит".

З метою відновлення технічного стану будівлі ЗАТ "Спіка" отримано розрахунок вартості відновлення, яка становить 2 533 360,80 грн. (комерційна пропозиція ТОВ "Інтеко Констракш".

В зв'язку з цим, є необхідність збільшити позовні вимоги щодо стягнення реальних збитків на 133 360,80 грн.

З врахуванням сплаченого судового збору в розмірі 3500,41 грн., позивач просить стягнути лише 233 360,80 грн. реальних збитків, 100 000 грн. збитків в порядку регресу, 100 000 грн. упущеної вигоди, та 100 000 гри. моральної шкоди (т. 1 а.с. 130 - 134).

Також, 19.10.2017р. позивач подав до суду заяву про поновлення процесуального строку.

В обгрунтування заяви позивач посилається на те, що з огляду на тривалий термін відсутності доступу до майна, а також права користування ним, що підтверджується Договором охорони від 01.09.2011р., укладеного між TOB "Лабрадорит" та ПП "Гепард-2006", вказане свідчить про перебування спірних об'єктів у розпорядженні TOB "Лабрадорит" та відсутність можливості випадкового втручання сторонніх осіб у технічний стан будівель (т. 1 а.с.136 - 140).

30.10.2017 р. до господарського суду Житомирської області від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, а також заява позивача про зміну предмету позову про стягнення збитків та нанесеної шкоди (з врахуванням збільшених позовних вимог), в якій, окрім позовних вимог до ТОВ "Лабрадорит" позивач заявив до другого відповідача вимогу про стягнення 76 639,20 грн. збитків за упущену вигоду, оскільки частина упущеної вигоди, як вважає позивач, є виною другого відповідача (т.1 а.с.233 - 239)..

В заяві позивач вказує на те, що фактично упущена вигода ЗАТ "Спіка" розпочинається з моменту прийняття рішення господарським судом м. Києва про поворот виконання рішення від 27.01.2006 р., але дії відповідача 2 були спрямовані на відчуження зазначеного майна (проведення прилюдних торгів), що підтверджується рішенням господарського суду Житомирської області №2/870-НМ від 18.01.2011р. та призвело до втрати доходів.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 30.10.2017 року залучено другим відповідачем по справі №906/801/17 Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (т. 1. а.с. 253 - 25).

30.11.2017 року позивачем у справі подано до суду заяву про збільшення позовних вимог до ТОВ "Лабрадорит" (т. 2. а.с. 59 - 60). з яких:

- 323 360.80 грн., відшкодування збитків для відновлення первісного стану будівель;

- 100 000.00 грн., відшкодування майнової шкоди в порядку регресу;

- 100 000.00 грн., відшкодування збитків за упущену вигоду;

- 100 000.00 грн., відшкодування моральної шкоди (ділової репутації);

Підставою для подання вказаної заяви позивачем є обставина збільшення вартості матеріалів, комплектуючих та робіт на суму 89 999,20, які необхідні для відновлення будівлі модульного типу внаслідок її пошкодження відповідачем - ТОВ "Лабрадорит" з врахуванням комерційної пропозиції ТОВ "Інтеко Констракш" від 12.10.2017 року.

Також в заяві позивач просить стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 76 639.20 грн., відшкодування збитків за упущену вигоду.

Крім заяви про збільшення вимог, 30.11.2017 р. позивачем було подано клопотання про забезпечення позову, клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи.

Рішенням господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017р. у справі №906/801/17 у задоволенні позовних вимог ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" та Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про стягнення збитків відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні реальних збитків в сумі 323 360,80 грн., (з урахуванням збільшених вимог) мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення реальних збитків, що позивач не навів поважних причин пропущення вказаного строку.

Рішення суду першої інстанції про відмову в решті позовних вимог, мотивоване тим, що розрахунки позивача щодо стягнення упущеної вигоди є тільки теоретичними, оскільки побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, окрім того позивач не навів достатнього обґрунтування та не підтвердив належними доказами заподіяння йому моральної шкоди.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач ЗАТ "Спіка" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким, що винесене з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про пропущення стоку позовної давності не відповідає обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку обставинам неможливості користування майном ЗАТ "Спіка" з підстав відсутності доступу до нього.

Протиправність дій ТОВ "Лабрадорит" по демонтажу будівлі в період з 01.03.2012 року по 23.03.2013 року підтверджується ухвалою господарського суду Житомирської області у справі №4/5007/26/12-П від 23.03.2012 року, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Визначити розмір завданої шкоди стало можливим лише 29.04.2015 року, після вилучення та передачі спірного майна ЗАТ "Спіка".

Суд першої інстанції упереджено поставився до позовних вимог та клопотання позивача про витребування кримінальних проваджень про протиправні дії ТОВ "Лабрадорит", та клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І., поновлено строк на подання апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Спіка" на рішення господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017 р. у справі №906/801/17, відкрито апеляційне провадження, призначено справу №906/801/17 до розгляду на "05" березня 2018 р.

23.02.2017 року від Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (т. 3 а.с. 131 - 132).

26.02.2017 року від ТОВ "Лабрадорит" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 заперечує доводи апеляційної скарги, вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про пропущення позивачем строку позовної давності для стягнення збитків та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ЗАТ "Спіка" (т. 3 а.с. 138 - 141).

03.03.2018 року від ТОВ "Лабрадорит" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв'язку з тим, що представник товариства, який приймає участь у справі не має об'єктивної можливості прибути в судове засідання із-за погодніх умов.

Колегія суддів вважає, що клопотання ТОВ "Лабрадорит" про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не був позбавлений права забезпечити явку в судове засідання іншого уповноваженого представника, окрім того, явка представників сторін в судове засідання не вимагалась.

В судове засідання 05.03.2017 року з'явився директор ЗАТ "Спіка", представники відповідачів в судове засідання не з'явились.

Сторони про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Колегія суддів вважає, що неявка представників відповідачів в судове засідання не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017р. у справі №906/801/17.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши директора ЗАТ "Спіка", обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково - в частині стягнення з ТОВ "Лабрадорит" 323 360.80 грн., відшкодування збитків для відновлення первісного стану будівель, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення з позовом у даній справі є обставина умисного пошкодження майна ЗАТ "Спіка" ТОВ "Лабрадорит", чим завдано збитки та нанесено шкоду.

Нерухоме майно, а саме: будівля цеху по обробці граніту (літера А), площа - 117,5 кв. м та будівля Модуль 102x24 (літера Б), площа 2394.2 кв. м., які розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н., с. Потіївка, вул. Радгоспна. 8, що зареєстровані за TOB "Лабрадорит" за назвою: будівля модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв. м., та будівля пилорами (літера А) - площею 117,5 кв.м., відповідно до рішення господарського суду Житомирської області від 14 квітня 2014 року витребувано позивачем від TOB "Лабрадорит" про що видано наказ №4/5007/37/12 господарського суду Житомирської області від 18.03.2015р. про примусове виконання.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.09.2014р. у справі №4/5007/37/12 дане рішення господарського суду Житомирської області від 14 квітня 2014 року залишене без змін.

В процесі виконання судового наказу №4/5007/37/12 господарського суду Житомирської області від 18.03.2015р. встановлено суттєве пошкодження майна, що унеможливлює його використання за первісним призначенням в повній мірі.

Протиправну поведінку TOB "Лабрадорит" позивач обґрунтовує тим, що не будучи власником та всупереч ст.22 Закону України «Про основи містобудування», ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» відповідач приступив до знесення будівлі.

Крім того, умисність протиправних дій TOB "Лабрадорит" полягає в намаганні ним заволодіти вище зазначеною будівлею, оскільки ці дії були вчинені ним після набрання законної сили рішення господарського суду Житомирської області від 18 січня 2011 року у справі №2/870-НМ про визнання торгів недійсними (постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2011р. у справі №2/870-НМ зазначене рішення залишено в силі).

Після повторного розгляду справи №2/870-НМ грудня 2011 року реєстрація права власності за TOB "Лабрадорит" була скасована (лист Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 22.12.201 за №4124).

Станом на 12.03.2012р. за вказівкою директора TOB "Лабрадорит" працівники ПП "Базис-КВІ" на підставі договору №б/н "Про демонтаж модуля TOB "Лабрадорит" від 01.03.2012р. виконали роботи з демонтажу окремих елементів будівлі модульного типу з вивозом конструкцій за межі території ЗАТ "Спіка". Зазначені дії були вчинені після скасування державної реєстрації на майно за цим підприємством.

На думку позивача відповідач - TOB "Лабрадорит" протиправно демонтував огороджуючі конструкції фундаменту, підлоги, стін та покрівлі будівлі модульного типу, а також демонтував підкранові колії та мостову кран-балку 22.4/5 і вивіз їх в місце розташування виробничої бази свого підприємства, про що ним стверджується в апеляційній скарзі на рішення господарського суду Житомирської області від 14.04.2014р. у справі №4/5007/37/12, чим завдав шкоди майну ЗАТ "Спіка".

За висновком ЗАТ "Спіка" розмір витрат на придбання конструкцій для відновлення будівлі та вартість будівельно-монтажних робіт з встановленням підкранових колій, мостової кран-балки та будівельних матеріалів становило 100 000.00 грн.

Збільшення позовних вимог в частині стягнення реальних збитків до 323360,80 грн. позивач обгрунтовує збільшенням вартості матеріалів, які необхідні для відновлення будівлі модульного типу, внаслідок їх пошкодження ТОВ "Лабрадорит" та отриманням розрахунку вартості відновлення технічного стану будівлі, яка становить 2 533 360,80 грн. (комерційна пропозиція ТОВ "Інтеко Констракш" від 12.10.2017 року).

Також позивач просить стягнути збитки в сумі 100 000 грн., що є на його думку упущеною вигодою, так як перебування майна в незаконному володінні TOB "Лабрадорит" унеможливило отримання ЗАТ "Спіка" доходів, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

У зв'язку з неможливістю передати вказані будівлі для монтажу технологічного обладнання партнерам, позивач наголошує на тому, що такі дії відповідача призвели до фактичних збитків ЗАТ "Спіка" в сумі 100 000 грн., в подальшому відшкодованих ним. Тому збитки в порядку регресу складають 100 000 грн.

Крім того, у зв'язку з припиненням правовідносин між ЗАТ "Спіка" та партнерами позивачу завдана моральна шкода в сумі 100 000 грн. внаслідок приниження ділової репутації ЗАТ "Спіка", оскільки партнери ЗАТ "Спіка", протягом 2012-2017 років ініціювали численні звернення до банківських установ, інших партнерів підприємства по бізнесу про порушення ЗАТ "Спіка" договірних відносин, чим сприяли формуванню негативного іміджу у ділових колах та серед споживачів ЗАТ "Спіка" як надійного партнера.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2017 р. відповідачем ТОВ "Лабрадорит" подано до господарського суду заяву про застосування строку позовної давності про стягнення завданих збитків та нанесеної шкоди у розмірі 400 000 грн., відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В своїй заяві відповідач вказує, що 12.03.2012 ЗАТ "Спіка" було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову до Господарського суду Житомирської області, на підставі якої Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.03.2012 р. у справі №4/5007/26/12-П було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на придбане відповідачем майно.

Окрім того, позивач протягом тривалого часу заявляв аналогічні позовні вимоги про стягнення збитків з відповідача, неодноразово змінював предмет позову та зменшував позовні вимоги.

Так, зокрема, 28.03.2012 р. позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а також заявив вимогу про відшкодування шкоди, розмір якої згідно комерційної пропозиції на поставку сендвіч-панелей становив 817 761,79 грн.

11.02.2014 р. ЗАТ "Спіка" звернулося до суду із заявою про зміну предмету позову у справі №4/5007/37/12, зменшення суми збитків до 100000 грн. та збільшення позовних вимог в частині визнання недійсними протоколів, актів, витягів, неправомірними нотаріальних дій та скасування чинності свідоцтва (копія додається).

Заявою від 13.02.2014 р. вищевказану заяву ЗАТ "Спіка" просить вважати як помилково подану та подає чергову заяву про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог, однак розмір збитків залишає незмінним.

27.02.2014 р. посилаючись на комерційну пропозицію TOB "Інтеко", ЗАТ "Спіка" подає чергову заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з TOB "Лабрадорит" збитки у сумі 1 476 002, 05 грн.

В подальшому, як стверджує відповідач, з судових рішень у справі №4/5007/37/12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а зокрема, з рішення господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 р.. що залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. та з заяви про зменшення позовних вимог №11/4-лаб від 11.04.2014 р. вбачається фактична відмова ЗАТ "Спіка" від позовних вимог про стягнення збитків.

За вказаних підстав відповідач просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові ЗАТ Спіка до TOB "Лабрадорит" про стягнення завданих збитків та нанесеної шкоди (т. 1 а.с. 69 - 71).

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення реальних збитків в сумі 323 360,80 грн. в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про стягнення збитків, в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, виходив з того, що 12.03.2012 ЗАТ "Спіка" було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову до господарського суду Житомирської області, на підставі якої ухвалою господарського суду від 23.03.2012 р. у справі №4/5007/26-П було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на придбане відповідачем майно., а 28.03.2012 р. позивач звернувся до відповідача з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та заявив вимогу про відшкодування шкоди, розмір якої становив 817 761,79 грн.

Також, в період з 11.02.2014 р. по 27.02.2014 р. позивач неодноразово змінював розмір збитків, що також свідчить про його обізнаність та можливість реалізувати своє право в даний період.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За нормою ст. 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до норм ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегією суддів встановлено, що будівлі цеху по обробці граніту (літера А), площа - 117,5 кв. м та будівлі Модуль 102x24 (літера Б), площа 2394.2 кв. м., які розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н., с. Потіївка, вул. Радгоспна. 8., до 29.04.2015 року фактично були у розпорядженні TOB "Лабрадорит" та знаходились під охороною, позивач не мав доступу до майна та, відповідно, не мав можливості визначити розмір завданої шкоди TOB "Лабрадорит" майну, яке в подальшому було передано ЗАТ "Спіка".

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, можливість реалізувати своє право в позивача виникло з моменту прийняття 29.04.2015 року директором ЗАТ "Спіка" вище зазначеного нерухомого майна, що підтверджується Актом витребування майна від 29.04.2015 року Відділу державної виконавчої служби Радомишльського районного управління юстиції (т. 1 а.с. 54 - 61).

Колегія суддів вважає, що, місцевий господарський суд, вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, не врахував, що виникнення права на позов пов'язане не з моментом порушення цивільного права суб'єкта, що його реалізує, а з моментом, коли він довідався або міг довідатись про таке порушення, зважаючи при цьому на суб'єктивні та об'єктивні чинники, такі як усвідомлення порушення його права, наявність достатнього обсягу інформації, яка б давала можливість усвідомити те, що право порушено, наявність права на захист інтересів (обсяг повноважень, у тому числі процесуальних, для захисту права).

А тому, посилання суду першої інстанції, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на спірне майно, є таким, що суперечить нормам ст. 261 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року № 6-48цс15.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що строки позовної давності для звернення з позовом про стягнення збитків у даній справі позивачем не пропущено.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до приписів ст. 22 Цивільного кодексу України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування

Згідно ч. 2 вищезазначеної статті, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З вище викладеного вбачається, що обов'язок по відшкодуванню збитків у вигляді упущеної вигоди виникає у особи виключно внаслідок порушення чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, що випливають з певного договору чи правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, а саме об'єкти нерухомого майна: будівля цеху по обробці граніту (літера А), площа - 117,5 кв. м та будівля Модуль 102x24 (літера Б), площа 2394,2 кв. м.„ які розташовані за адресою: Житомирська об.п , Радомишльський р-н., с. Потіївка, вул. Радгоспна, що зареєстровані за ТОВ "Лабрадорит" за назвою: будівля модульного типу (літера Б; лощею 2394,2 кв. м., та будівля пилорами (літера А) - площею 117,5 кв.м., були повернуті ТОВ "Спіка" відповідно до рішення господарського суду Житомирської області від 14 квітня 2014 року в процесі виконання наказу №4/5007/37/12 господарського суду Житомирської області від 18.03.2015р. про примусове виконання.

Факт завдання збитків ТОВ "Лабрадорит" позивачу підтверджується Актом витребування майна від 29.04.2015 року Відділу державної виконавчої служби Радомишльського районного управління юстиції, з якого вбачається що при виконанні Наказу господарського суду Житомирської області від 18.03.2014 року при передачі майна ЗАТ "Спіка", а саме будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв. м., та будівлі пилорами (літера А) - площею 117,5 кв.м., які розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н., с. Потіївка, вул. Радгоспна. 8, що зареєстровані за TOB "Лабрадорит", комісією було встановлено, що металеві двері будівлі цеху по обробці граніту (літера А), площа - 117,5 кв. м не зачинені, мають вм'ятини та перебувають в неробочому стані.

Також, комісією встановлено, що в будівлі Модуль 102x24 (літера Б), площею 2394.2 кв. м., по нижній частині фундаменту (цоколь) є частково два ряди бетонних блоків, в основі стовпів, що тримають конструкцію - чотири ряди блоків, стінки відсутні, інша сторона будівлі не містить цоколю, має опори та в основі опор є фундамент, огородження цоколю на 20 прольотів відсутнє. Огородження стін відсутнє повністю, вікон та дверей не має. По всій площі та периметру відсутні частково кріплення даху, покрівлі на чотирьох прольотах немає (т. 1 а.с. 54 - 61).

Вище вказані будівлі прийнято директором ЗАТ "Спіка" ОСОБА_2 29.04.2015 року.

Колегія суддів вважає, що протиправна поведінка ТОВ "Лабрадорит" полягає в тому, що не будучи власником відповідач приступив до знесення будівлі в період з 01.03.2012 року по 23.03.2013 року, що підтверджується ухвалою господарського суду Житомирської області у справі №4/5007/26/12-П від 23.03.2012 року, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вище зазначене майно, а також договором про демонтаж модуля ТОВ "Лабрадорит" від 01.03.2012 року, укладеного між ТОВ "Лабрадорит" та ПП "Басис-КВ1".

Матеріалами справи підтверджено, що розмір завданих позивачу збитків ТОВ "Лабрадорит", необхідний для відновлення технічного стану будівлі ЗАТ "Спіка" становить 2 533 360,80 грн. та підтверджується розрахунком вартості відновлення згідно комерційної пропозиції ТОВ "Інтеко Констракш" (т. 1 а.с. 133 - 134).

Колегія суддів вважає, що подані ЗАТ "Спіка" до позовних вимог докази є достатніми в підтвердження понесених ним збитків, у зв'язку з пошкодженням майна позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" та задоволення його вимог в частині стягнення збитків з ТОВ "Лабрадорит" для відновлення пошкодженого майна.

А тому, заявлена вимога ЗАТ "Спіка" в частині стягнення збитків з ТОВ "Лабрадорит" в сумі 323 360,80 грн., підлягає задоволенню.

Окрім того, з відзиву від 30.08.2013р ТОВ "Лабрадорит" у справі №4/5007/37/12 вбачається, що ТОВ "Лабрадорит" визнає факт демонтажу будівлі, чим підтверджує факт нанесення ним збитків ЗАТ "Спіка".

Щодо вимог позивача про відшкодування збитків відповідачами у вигляді упущеної вигоди колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Матеріалами справи не підтверджено існування між позивачем та відповідачами будь-яких господарських зобов'язань, що виникають з договору, пов'язаних з майном.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди як з відповідача-1, так і з відповідача-2 базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання пошкодженого майна у господарський діяльності.

Окрім того, розрахунки позивача щодо упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідачі не здійснювали б протиправні дії.

Також, позивачем не доведено що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ "Лабрадорит" упущеної вигоди є неправомірними.

Щодо стягнення 100 000 грн. збитків в порядку регресу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ст.228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу

Право на стягнення відшкодованих збитків в порядку регресу виникає з того моменту, коли учасник господарських відносин відшкодував збитки потерпілій стороні замість третьої особи, тому регресне зобов'язання розглядається як похідне від іншого зобов'язання. У регресних зобов'язаннях як загальне правило діє принцип повного відшкодування збитків.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем відшкодовані збитки будь-якій потерпілій стороні замість ТОВ "Лабрадорит".

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ "Лабрадорит" 100 000 грн. збитків в порядку регресу задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення з ТОВ "Лабрадорит" 100 000 грн. моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 3 ч. 2 зазначеної статті, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами ч. 1, п. 9 ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Колегією суддів встановлено, що позивачем не надано належних доказів заподіяння ЗАТ "Спіка" немайнової шкоди (приниження ділової репутації), таких як звернення юридичних осіб - партнерів по бізнесу ЗАТ "Спіка" про порушення договірних відносин, доказів які б підтверджували формування негативного іміджу ЗАТ "Спіка" в ділових колах через неправомірні дії ТОВ "Лабрадорит", тощо.

А тому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ "Лабрадорит" 100 000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Доводи відповідачів, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, щодо стягнення збитків для відновлення пошкодженого майна ЗАТ "Спіка", колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для часткового скасування рішення місцевого господарського суду від 07.12.2017р. у справі №906/801/17.

Рішення господарського суду підлягає скасуванню частково, з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково та стягнення з ТОВ "Лабрадорит" на користь ЗАТ "Спіка" 323 360,80 грн. збитків.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 269-270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Спіка" на рішення господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017р. у справі №906/801/17 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області, від 07.12.2017р. у справі №906/801/17 скасувати в частині відмови позивачу у стягненні з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" 323 360,80 грн. збитків.

3. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Спіка" про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" 323 360,80 грн. збитків - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська область, Коростишівський район, село Кам'яний Брід, вул. Зарічна, 6., ) на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, буд. 19а, ) 323 360,80 грн. (триста двадцять три тисячі триста шістдесят гривень, вісімдесят копійок) збитків.

В решті рішення залишити без змін".

4. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська область, Коростишівський район, село Кам'яний Брід, вул. Зарічна, 6., ) на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, буд. 19а, ) 4 850,41 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська область, Коростишівський район, село Кам'яний Брід, вул. Зарічна, 6., ) на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, буд. 19а, ) 7 275,62 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Житомирської області.

7. Справу №906/801/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" березня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.