ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа № 922/3338/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача адвокат ОСОБА_1, за довіреністю від 15.09.2018 року №Д-113/2017;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв (вх. № 84Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17, ухваленого в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Калініченко Н.В.), повний текст якого складено 07.12.2017р.

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт", м. Київ

до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв

про стягнення коштів у розмірі 3 638 735,52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду Харківської області звернулось Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", про стягнення заборгованості за договором комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 15 268,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн.; 351 264,07 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17 позов було задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року у розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн. станом на 26 вересня 2017 року, 350 701,19 грн. % річних та 54 493,57 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що оскільки додаткова угода № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, укладена 20 жовтня 2011 року між сторонами за своєю правовою природою є новацією та якою (додатковою угодою) сторонами замінено первісні зобов'язання, що випливають з умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року новими зобов'язаннями, які випливають з умов додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2017 року, зокрема п.п. 1, 4, 5, 5.1, 5.2., то наслідком укладення між сторонами додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року є припинення зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року. За таких обставин, виходячи з вимог ч. 4 ст. 604 Цивільного кодексу України, та підписаного між сторонами 05 березня 2013 року звіту комісіонера, з огляду на приписи ст. 1022 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року у розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203, 45 грн. станом на 26 вересня 2017 року, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Решту позову в частині стягнення з відповідача 5 268,00 грн. оплати митного оформлення вантажу, яку визначено позивачем як суму основного богу, суд визнав необґрунтованою з огляду на те, що зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року припинилися внаслідок підписання додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року, і якою (додатковою угодою) не передбачено оплати відповідачем митного оформлення вантажу позивачу. Тобто, вказана сума в розмірі 5 268,00 грн. не є сумою основного боргу позивача перед відповідачем та підпадає під кваліфікацію витрат позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, що унеможливлює задоволення позову в цій частині у вигляді суми основного боргу. Водночас, зазначена сума у вигляді стягнення збитків позивачем до стягнення з відповідача не заявлялась.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 351 264,07 грн., місцевий господарський суд дійшов висновку щодо правомірності вимог 3% річних у сукупному розмірі 350 701,19 грн. проти заявлених до стягнення 351 264,07 грн.

Вирішуючи заяву відповідача про сплив позовної давності, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі № 3-269гс16, вказав на те, що головним бухгалтером підприємства відповідача підписано та скріплено печаткою підприємства відповідача акт звірки взаєморозрахунків, яким визнано борг перед позивачем у розмірі 1 009 363,24 грн. (яка є сумою більшою ніж вказана у звіті комісіонера), тому із цієї дати відбулося переривання позовної давності, а її перебіг почався заново та відмовив в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі № 922/3338/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Одночасно апелянт просив поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на наступне.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення вийшов за межі позовних вимог, чим порушив ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній станом на момент прийняття рішення), оскільки позивач просив суд стягнути заборгованість за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08, проте суд, визнавши зобовязання по оплаті за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 припиненим, без клопотання позивача стягнув з відповідача заборгованість за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року, вважаючи її новим не повязаним із договором комісії зобовязанням.

Судом надано невірну правову кваліфікацію правовідносинам сторін, та, як наслідок, застосовано ст. 604 ЦК України, яка не підлягала застосуванню.

Додаткова угода № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року не є новацією, тобто новим зобовязанням, яким замінено первісні зобов'язання, які випливають з умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008р., ознак нового зобовязання не містить, її умовами лише визначено суму заборгованості та строки її сплати та вона безпосередньо вказує на чинність договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, а відтак положення ст. 604 Цивільного кодексу України не підлягали застосуванню, оскільки домовленості сторін про припинення зобовязання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року не було.

Судом не зясовано та матеріалами справи не доведено чи мало місце дійсне виконання договору комісії, чи реально понесені позивачем витрати комісіонера, чи підтверджені ці витрати належним чином, тобто ті обставини, які мають обґрунтовувати встановлену судом заборгованість.

Розбіжності, що містяться в наданих до суду документах, зокрема те, що позивачем 26.02.2008р. було укладено Контракт STE-3-23-К/КЕ-08 предметом якого стала поставка товару, визначеного у договорі комісії STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р., тобто договір комісії було укладено на два дня пізніше ніж договір поставки, а тому, Контракт STE-3-23-К/КЕ-08 з інозамовником не може бути розцінений як такий, що укладений на підставі Договору комісії STE-3-62-Д/К-08.

Факт наявності заборгованості відповідача перед комісіонером у звязку з понесенням останнім витрат при виконанні договору комісії є недоведеним, оскільки останнім на порушення п.4.4., 4.5., 5.1.3. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 позивачем не було надано відповідачу звітів комісіонера про витрати, понесені при виконанні контракту, а також жодних документів, що підтверджують виконання комісіонером договору комісії та документів, що підтверджують витрати, понесені при виконанні контракту.

Невірне застосування ст. 256 та ст. 264 ЦК України, строків позовної давності, оскільки факту переривання строків позовної давності не підтверджено.

Акт звірки взаєморозрахунків не можна вважати документом, що підтверджує наявність зобовязання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам до первинних документів, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», окрім того, акти звіряння підписані головним бухгалтером відповідача, проте підписання актів звіряння розрахунків головним бухгалтером не може вважатися дією юридичної особи (відповідача), направленою на визнання боргу, оскільки єдиною особою, яка має право підписувати документи від імені ДП «ЧАРЗ» є Директор підприємства (станом на 2016 рік це виконуючий обовязки Директора ДП «ЧАРЗ» ОСОБА_2Р.)

На думку апелянта строки позовної давності необхідно застосовувати не тільки до основної суми заборгованості, але і до вимоги про стягнення 3% річних, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, та право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2018 року суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І, суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.01.2018 року клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17; призначено справу до розгляду на 05.02.2018 року.

30.01.2018 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а також не приймати до уваги копію Додаткової угоди №1 від 20.10.2011 року, що долучена апелянтом до матеріалів справи на стадії апеляційного оскарження (вх.№1059), який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року оголошено перерву у розгляді справи до 20.02.2018 року.

05.02.2018 року на адресу суду електронною поштою та 15.02.2018 року до відділу документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій останній просить відкласти розгляд справи, у звязку з неможливістю забезпечення явки представника (вх.№1583), яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 року оголошено перерву у розгляді справи до 01.03.2018 року.

27.02.2018 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копій консультаційної угоди від 05.05.2010 року для службового користування; протоколу №3 від 03.12.2010 року до угоди від 05.05.2010 року для службового користування; акту виконаних послуг від 11.02.2013 року для службового користування (вх.№1889), які долучені до матеріалів справи.

27.02.2018 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№1890), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.03.2018 року представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 01.03.2018 року не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

У судових засіданнях 05.02.2018 року та 20.02.2018 року представник відповідача просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі № 922/3338/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Отже, представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається з листа розписки про дату та час наступного судового засідання (Т.2, а.с.75)

Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті УДППЗ Укрпошта про поштові пересилання, копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 року, яка була надіслана відповідачу за належною адресою була вручена представнику відповідача за довіреністю 28.02.2018 року.

Враховуючи приписи ст. 269 ГПК України за якою докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього, суд не приймає докази, подані позивачем та відповідачем із відповідними клопотаннями про доручення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки сторонами не було обґрунтовано та надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Так, 26.02.2008р. між Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (виконавець) та Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (замовник) було укладено Контракт STE-3-23-К/КЕ-08 за яким виконавець (позивач) забезпечить організацію та виконання контракту по поставці запасних частин/блоків до самольоту МІГ-23, а замовник (позивач) сплатить вартість авіамайна, що поставляється на умова цього контракту, згідно додатку № 1 до цього контракту. Додатком 1 від 26.02.2008р. до контракту сторонами було затверджено перелік та вартість майна, що поставляється на загальну суму 2963142,04 доларів США.

28 лютого 2008 року між позивачем (комісіонер) та відповідачем (комітент) було укладено договір комісії № STE-3-62-Д/К-08. Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти і виконати на умовах даного договору від свого імені в інтересах комітента і за його рахунок контракт з інозамовником, (надалі замовником), на постачання на експорт запчастин та агрегатів для літаків МІГ-23, (надалі "Агрегати"), згідно додатку № 1 до цього договору комісії. Витрати, пов'язані з доставлянням агрегатів до аеропорту України несе комітент. Загальна вартість цього договору комісії визначається додатком до нього і складає 2 963 142-04 доларів США (п. 3.2 договору). Розрахунки за даним договором будуть виконуватися в доларах США. Комісіонер обов'язується розрахуватися з комітентом за кожну партію поставлених агрегатів на протязі 5 банківських днів після отримання коштів від замовника (але не пізніше 45 днів з дати відправки партії агрегатів в країну замовника) на розрахунковий рахунок комісіонера за винятком комісійної винагороди та інших витрат, пов'язаних з виконанням контракту з інозамовником від імені та за кошти комітента, які утримуються пропорційно. Комісійна плата комісіонера складає 4% від загальної вартості цього договору, і складає 118 525-68 доларів США та 68 центів, у тому числі ПДВ, при цьому комісійна плата буде утримуватися комісіонером пропорційно з платежу, який надійшов в рахунок виконання відповідного контракту з замовником. Із суми коштів, які надійшли від замовника - комісіонер сплатить витрати на консалтингові/маркетингові послуги за кордоном, банківські витрати, митні витрати, витрати за розвантажувально-завантажувальні роботи, витрати за транспортування агрегатів в країну інозамовника, страхування агрегатів та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, за дорученням і за рахунок комітента. Витрати по п. 4.4 повинні бути документально підтверджені та не перевищувати 18,7% від суми цього договору, включаючи комісійну плату комісіонера, тобто 561 193-89 доларів США та 89 центів. Витрати комісіонера, які не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента. Комісіонер надає комітенту звіт комісіонера за виконані послуги із всіма підтверджуючими документами протягом 10 днів з дати отримання коштів від замовника (п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 договору). Після виконання своїх обов'язків за даним договором у повному обсязі сторони протягом 10-ти днів підписують "Акт звірки взаєморозрахунків" та "Звіт комісіонера". Згідно з п.п.5.1.3. договору комісіонер зобовязується надати комітенту звіти комісіонера про витрати, понесені при виконанні контракту, після надходження коштів від замовника з додаванням документів, які підтверджують ці витрати. Згідно д п. п. 13.1, 13.2 договору, цей договір комісії набуває чинності з моменту одержання комітентом повідомлення комісіонера про отримання Дозволу ДСЕК. Договір складений у двох примірниках, кожен з яких має юридичну силу, яка наступає з моменту його підписання сторонами, та діє до повного та належного його виконання сторонами.

Додатком 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. було встановлено перелік та вартість майна, що поставляється на загальну суму 2963142,04 доларів США.

Перелік та вартість агрегатів для літаків МІГ-23, визначені у Додатку 1 до Контракту STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. та у Додатку №1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року є ідентичними.

Судом встановлено факт митного оформлення експортером ДГЗП «СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ» на адресу одержувача Департаменту військових закупок Міністерства оборони Лівії товару за вантажно-митною декларацією № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року в загальній сумі 5323533,73 грн. по курсу НБУ 7,9635 що станом на момент митного оформлення становило 668 491,71 доларів США. З аналізу зазначених вище документів вбачається, що найменування товару у вантажно-митній декларації № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року збігається з найменуванням та вартістю товару, зазначеного у Додатку 1 до Контракту STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. та у Додатку №1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року на загальну суму 668 491,71 доларів США

20 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року. Відповідно до п. 1 даної додаткової угоди, сторони визначили заборгованість комісіонера перед комітентом за договором № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року за відвантажену продукцію (Вантажно-митна декларація № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року) у розмірі 668 491,71 доларів США що по курсу НБУ станом на 20.10.2011 року становить 5 323 533,73 грн. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р. комітент доручає комісіонеру до 01 листопада 2011 року внести відповідні зміни до зовнішньоекономічного контракту з покупцем, згідно яких до комітента повинні надійти кошти у розмірі не менш, ніж 5 323 533,73 грн. до 01 грудня 2011 року. В разі ненадходження коштів в зазначений термін, комісіонер зобов'язується за рахунок власних обігових коштів сплачувати на рахунок комітента по 436 700,00 грн. щомісяця до повного погашення заборгованості, починаючи з 01 грудня 2011 року. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р. враховуючи поруку комісіонера перед комітентом (делькредере), комісіонер утримує додаткову комісійну плату за виконання зазначеного доручення у розмірі 10 000,00 гривень (у тому числі ПДВ). Цю додаткову комісійну плату у гривневому еквіваленті по курсу НБУ Комісіонер утримує з коштів, які надійдуть від покупця за зовнішньоекономічним контрактом № STE-3-32-К/КЕ-08 від 26 лютого 2008 року. Відповідно до п. 5 Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р. в разі надходження від інозамовника суми в розмірі 668 491,71 доларів США за контрактом № STE-3-23-К/КЕ-08 від 26 лютого 2008 року (Договір комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року) сторони погодились, що комітент здійснить оплату витрат комісіонера, які пов'язані з виконанням вищезазначеного договору та будуть відображені у звіті комісіонера, а саме: - 26 739,67 доларів США, що становлять комісійну плату комісіонера згідно п. 4.3. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року; 10 000,00 грн., що становлять додаткову комісійну плату комісіонера згідно п. 4 Додаткової угоди № 1 до Договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року; 98 268,00 доларів США, що становлять витрати (в тому числі оплата агентських послуг), які здійснюються за дорученням і за рахунок комітента, згідно п.п. 4.4 та 4.5 договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року. Компенсацію вищезазначених витрат буде здійснено в національній валюті України по курсу НБУ станом на день перерахування коштів (п. п. 5, 5.1 Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р.). Сторони погодили, що здійснення розрахунків в повному обсязі має бути виконано не пізніше, як за 12 місяців з дати підписання Звіту комісіонера (п.п. 5.2. Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р.). Згідно п. 6 дана угода набирає чинності з дати її підписання обома сторонами та є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 8 Додаткової угоди №1 від 20.10.2011р. в усіх інших питаннях, які не обумовлені даною Додатковою угодою, Сторони будуть керуватися умовами договору.

05 березня 2013 року, сторонами підписано звіт комісіонера, який сторони узгодили відповідно до умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року. Згідно зі звітом Комісіонер виконав, а комітент прийняв послуги по виконанню умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (ВМД № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року на суму 668 491,71 дол. США). Згідно умов п. 2 Додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії перераховано комітенту станом на 26 вересня 2012 року - 5 323 533,73 грн. У зв'язку із надходженням 21 лютого 2013 року валютних коштів в якості оплати по контракту від інозамовника у розмірі 668 451,71 дол. США за мінусом комісії зарубіжного банку у розмірі 40,00 дол. США комісіонером здійснено наступне. В п. 4 Звіту визначено, що згідно умов п. 5 додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії: - нараховано комісійну плату згідно умов п. 4.3 договору станом на 05 березня 2013 року - 26 739,67 дол. США з урахуванням ПДВ за курсом долара США - 7,993 грн. та додаткову комісійну плату на підставі п. 5 зазначеної додаткової угоди у розмірі 10 000,00 грн. з урахуванням ПДВ; - 30 грудня 2010 року - оплату митного оформлення вантажу ТОВ "Центрлогістиксервіс" пл. дорученням № 4081 від 30 грудня 2010 року на суму 5 268,00 грн., в т.ч. ПДВ - 878,00 грн.; - 05 березня 2013 року - оплату агентських послуг нерезиденту, що надані за межами митної території України, Фірмі "December Venture Ltd" (Кіпр." згідно Протоколу № 3 до Угоди № STE-3-31-А-10 від 05 травня 2010 року у розмірі 97 600,00 дол. США згідно Акту виконаних робіт від 11 лютого 2013 року платіжним дорученням № 180 від 05 березня 2013 року, що відповідає за курсом НБУ - 780 116,80 грн., без ПДВ. За п.5 Звіту комісіонера загальна вартість наданих комісіонером послуг становить 186 441,82 грн., крім того ПДВ - 37 288,36 грн. Загальна вартість послуг складає 223 730,18 грн. Пунктом 6 Звіту комісіонера встановлено, що заборгованість комітента перед комісіонером станом на 06 березня 2013 року складає 1 009 114,98 грн. 98 коп. 9223739,18+5268,00+780116,80=1009114,98. За п.7 Звіту комісіонера Комісіонер та комітент претензій один до одного не мають (даний звіт підписано та скріплено печатками сторін).

31 березня 2016 року між головними бухгалтерами підприємств сторін підписано та підписи скріплено печатками підприємств сторін, акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем за договором STE-3-62-д/к-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 1 009 363,24 грн.

Факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів за спец продукцію за договором комісії STE-3-62-д/к-08 від 28 лютого 2008 року підтверджується платіжними дорученнями № 3972 від 28.12.2011р. в сумі 873400,00грн., №854 від 22.03.2013р. в сумі 436700,00грн., №2108 від 13.07.2012р. в сумі 436700,00грн., №2881 від 26.09.2012р. на суму 83133,73грн., №3637 від 30.11.2011р. в сумі 436700,00грн., №371 від 08.02.2012р. в сумі 436700,00грн., №158 від 20.01.2012р. в сумі 436700,00грн., №1759 від 14.06.2012р. в сумі 436700,00грн., №1473 від 18.05.2012р. в сумі 436700,00грн., №1279 від 27.04.2012р. в сумі 436700,00грн., №2744 від 13.09.2012р. в сумі 436700,00грн., №2413 від 13.07.2012р. в сумі 436700,00грн., всього на загальну суму 5 323 533,73 грн.

Факт перерахування позивачем грошових коштів ТОВ «Центрлогістиксервіс» підтверджується платіжними дорученнями № 4081 від 30.12.2010р. в сумі 5268,00грн. із призначенням платежу: оплата за митне оформлення ВМД згідно рах.№С-825 від 23.12.2010р. дог. № CLS-02-04-ТБО-09 від 10.02.2009, та факт перерахування позивачем грошових коштів на адресу резидента Кіпру компанії DECEMBER VENTURE LTD за платіжним дорученням №180 від 05.03.2013р. на суму 97600,00 дол. США із призначенням платежу «payment for special services under the agreement №STE-3-31-A-10 dd. 05/05/2010 (protocol №3)».

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути заборгованість за договором комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 15 268,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн.; 351 264,07 грн. 3% річних.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначав про те, що він в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, що підтверджується звітом комісіонера від 05 березня 2013 року, проте відповідач вартість отриманих послуг не сплатив, що й стало підставою для його звернення до суду.

04.12.2017 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом судового розгляду є вимога Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" про стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" заборгованості за договором комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 15 268,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн.; 351 264,07 грн. 3% річних.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів зазначає, що позивач та відповідач в заявах по суті справи визнають той факт, що між ними виникли правовідносини комісії на підставі договору комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року, а також той факт, що на виконання цього договору відповідач передав позивачу визначений в додатку № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К товар, а позивач здійснив митне оформлення за ВМД № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року на суму 668 491,71 дол. США та продаж, зазначеного в договорі комісії товару Департаменту військових закупок Міністерства оборони Лівії, після чого перерахував відповідачу грошові кошти, отримані від такого продажу.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Додатково вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а с саме договором комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року з додатками та змінами, ВМД № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року на суму 668 491,71 дол. США, звітом комісіонера від 05 березня 2013 року, платіжними дорученнями № 3972 від 28.12.2011р. в сумі 873400,00грн., №854 від 22.03.2013р. в сумі 436700,00грн., №2108 від 13.07.2012р. в сумі 436700,00грн., №2881 від 26.09.2012р. на суму 83133,73грн., №3637 від 30.11.2011р. в сумі 436700,00грн., №371 від 08.02.2012р. в сумі 436700,00грн., №158 від 20.01.2012р. в сумі 436700,00грн., №1759 від 14.06.2012р. в сумі 436700,00грн., №1473 від 18.05.2012р. в сумі 436700,00грн., №1279 від 27.04.2012р. в сумі 436700,00грн., №2744 від 13.09.2012р. в сумі 436700,00грн., №2413 від 13.07.2012р. в сумі 436700,00грн., всього на загальну суму 5 323 533,73 грн.

Не приймаються аргументи апелянта про те, що Додаткова угода №1 від 20.10.2011р., копія якої надана позивачем до позову є фактично неукладеною.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За ст. 203 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Волевиявлення сторін, направлене на зміну умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. має бути виражене в письмовій формі та підписано повноважними особами. Заперечень щодо дійсності підписів та повноважності сторін на додатковій угоді №1 від сторін не надходило.

Отже, волевиявлення сторін, направлене на зміну умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. було викладено в Додатковій угоді №1 від 20.10.2011р., копія якої додана позивачем до позову та міститься в матеріалах справи, тобто сторони дійшли домовленості, яка була спрямована на зміну цивільних прав та обов'язків за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. За таких обставин, слід розглядати правовідносини сторін, що виникли на підставі договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. з урахуванням змін, викладених в Додатковій угоді №1 від 20.10.2011р.

Колегія суддів приймає аргументи апелянта щодо надання місцевим господарським судом невірної правової кваліфікації правовідносинам сторін, та, як наслідок, застосування судом до спірних правовідносин ст. 604 ЦК України, яка не підлягала застосуванню та не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що угода № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року за своєю правовою природою є новацією, якою сторонами замінено первісні зобов'язання, які випливають з умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року новими зобов'язаннями.

Так, відповідно до частини 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року по справі №922/2339/13, де вказано, зокрема, про те, що характерним для новації є саме укладення нового зобовязання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобовязання, при цьому нове зобовязання укладається між тими ж сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що додаткова угода №1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року ознак нового зобовязання не містить, зокрема, пунктами 6 та 8 додаткової угоди №1 встановлено, що вона є невідємною частиною договору та що в усіх інших питаннях, які не обумовлені додатковою угодою, сторони будуть керуватись умовами договору.

За таких обставин, додаткова угода №1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року не є окремим зобовязанням та не може в даному випадку бути окремою підставою існування зобовязань сторін.

Додаткова угода №1 від 20 жовтня 2011 року частково змінює та доповнює договір комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, а відтак при виконанні своїх зобовязань, сторони мають керуватись положеннями договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року з врахуванням положень Додаткової угоди №1.

Також, приймаються до уваги аргументи апелянта щодо ненадання місцевим господарським судом належної оцінки обставинам виконання комітентом своїх зобовязань за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року.

Так, пунктом 4.4. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 сторони встановили, що із суми коштів, які надійшли від Замовника Комісіонер сплатить витрати на консалтингові/маректингові послуги за кордоном, банківські витрати, митні витрати, витрати за розвантажувально-завантажувальні роботи, витрати з транспортування Агрегатів в країну інозамовника, страхування Агрегатів та інші витрати, повязані з виконанням цього договору, за дорученням і за рахунок комітента. Пунктом 4.5. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 встановлено, що витрати по п.4.4. повинні бути документально підтверджені та не перевищувати 18,7% від суми цього договору, включаючи комісійну плату Комісіонера, тобто 561193,89 долари США. Витрати комісіонера, які не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента. Пунктом п. 5.1.3. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 встановлено обовязковість надання комітенту звітів комісіонера про витрати, понесені при виконанні контракту, після надходження коштів від замовника з додаванням документів, які підтверджують ці витрати.

Позивачем не надано належних доказів понесення заявлених в Додатковій угоді №1 до договору комісії та Звіті комісіонера витрат на оплату митного оформлення вантажу в сумі 5 268,00 грн. та на оплату агентських послуг нерезиденту, що надані за межами митної території України, Фірмі "December Venture Ltd" суму 97600,00 дол. США, як і не надано належних доказів передачі відповідачу документів, які підтверджують ці витрати, як того вимагає п. 5.1.3. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08.

Оскільки пункт 4.4. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 прямо передбачає, що витрати комісіонера, які не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на оплату митного оформлення вантажу в сумі 5 268,00 грн. та на оплату агентських послуг нерезиденту, що надані за межами митної території України, Фірмі "December Venture Ltd" в гривневому еквіваленті суми 97600,00 дол. США, а відтак і про стягнення 3% річних нарахованих на ці суми.

Надаючи оцінку, наданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на оплату послуг ТОВ «Центрлогістиксервіс» та компанії DECEMBER VENTURE LTD, а саме: платіжному дорученню № 4081 від 30.12.2010р. та платіжному дорученню №180 від 05.03.2013р., колегія суддів зазначає, що з цих документів не вбачається, що платежі за ними були понесені на виконання позивачем саме договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р.

Не приймаються аргументи позивача про те, що понесені ним витрати підлягають компенсації лише на підставі узгодженого сторонами звіту комісіонера, оскільки договір комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. прямо повязує обовязок комітента по компенсації витрат із наданням комісіонером звітів про витрати та підтверджуючих ці витрати документів.

Між тим, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку визначені Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996). Статтею 1 Закону № 996 визначено, що витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобовязань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Згідно зі ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, первинними документами, що підтверджують витрати комісіонера по господарським операціям з ТОВ «Центрлогістиксервіс» та DECEMBER VENTURE LTD є документи, що містять відомості про конкретну господарську операцію, зокрема це угоди, накладні, акти виконаних робіт та документи, що підтверджують перерахування коштів за такими угодами. Однак, позивачем таких документів до матеріалів справи не надано.

Отже, відповідачем не підтверджено понесення витрат, при виконанні договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008р. як не підтверджено і факту надання відповідачу документів, підтверджуючих понесення витрат.

За таких обставин, у відповідача відсутній обовязок по компенсації будь-яких витрат, понесених позивачем в межах виконання договору комісії № STE-3-62-Д/К-08.

Також, колегією суддів приймаються аргументи відповідача про ненадання позивачем відповідачу доказів, що підтверджують витрати комісіонера.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 листопада 2017 р. по справі № 922/3338/17 позивача було зобовязано надати всю первинну документацію (договори, митні декларації, докази сплати тощо) за договором; докази на підтвердження виникнення у відповідача зобовязання щодо сплати коштів, виходячи зі змісту п. 5 додаткової угоди № 1 до договору; додаткові докази, при їх наявності, проте такі докази позивачем надані не були.

За приписами ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього

Отже, визнається встановленою обставина ненадання позивачем відповідачу доказів, що підтверджують витрати комісіонера договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 .

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на відсутність у відповідача обовязку по компенсації будь-яких витрат, понесених позивачем в межах виконання договору комісії № STE-3-62-Д/К-08, немає підстав і для задоволення вимог щодо стягнення 3% річних за користування грошовими коштами позивача, розрахованих з сум понесених витрат.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення нарахованої комісійної плати згідно умов п. 4.3 договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 в сумі еквівалентній 26 739,67 дол. США з урахуванням ПДВ за курсом долара станом на 26 вересня 2017 року та додаткової комісійної плати на підставі п. 5 додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 10 000,00 грн. з урахуванням ПДВ підлягають задоволенню та задовольнив їх.

Так, за статтею 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно статті 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.

Відповідно до статті 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

За статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Зважаючи на те, що контракт STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (замовник) був укладений раніше договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, та при цьому приймаючи до уваги, що фактичне виконання контракту STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. здійснювалось вже після укладення договору комісії № STE-3-62-Д/К-08, а також ідентичність товарів, які були передані за цими договорами, Додатковою угодою №1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року позивач та відповідач фактично встановили застосування умов договору комісії до правовідносин, повязаних із виконанням контракту STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії.

Поясненнями сторін та матеріалами справи підтверджується факт виконання на умовах договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року позивачем контракту STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008р. з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (замовник) на постачання на експорт запчастин та агрегатів для літаків МІГ-23, (надалі "Агрегати"), зазначених в додатку № 1 до договору комісії на суму 668491,71 доларів США.

Згідно ч.2 ст.189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі у гривнях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, необхідною умовою для стягнення боргу з врахуванням курсової різниці є встановлення сторонами у зобов'язанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, пунктом 5.1.1. додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року сторони дійшли згоди про компенсацію винагороди комісіонера в національній валюті України по курсу НБУ станом на день перерахування коштів.

Пунктом 5.2 додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року встановлено, що здійснення розрахунків в повному обсязі має бути виконано не пізніше, як за 12 місяців з дати підписання Звіту комісіонера. Звіт комісіонера сторонами було підписано 05.03.2013 року, тобто відповідач повинен був сплатити комісійну плату комісіонеру не пізніше 05.03.2014 року. Відповідач свого обовязку по сплаті винагороди комісіонера не виконав.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню комісійна плата в сумі 703698,00грн., що еквівалентно 26 739,67 дол. США за курсом долара США - 26,31664900 грн., встановленим Нацбанком України на 26 вересня 2017 року та додаткова комісійна плата на підставі п. 5 додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 10 000,00 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків звернення до суду після спливу позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом положеньстатті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статей 263, 264 Цивільного кодексу України передбачено обставини, за яких перебіг позовної давності переривається та зупиняється. Так, відповідно до частини першої статті 264 Цивільного кодексу Українивизначено, що позовна давність переривається, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2016 року головним бухгалтером підприємства відповідача підписано та підпис засвідчено печаткою підприємства відповідача, акт звірки взаєморозрахунків, яким визнано борг перед позивачем по договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 1 009 363,24 грн. (яка є сумою більшою ніж вказана у звіті комісіонера), тому із цієї дати відбулося переривання позовної давності, а її перебіг почався заново. Відповідачем не доведено факту відсутності компетенції у головного бухгалтера на підписання акту звіряння розрахунків. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 27 квітня 2016 року по справі № 3-269гс16.

За таких обставин, заява відповідача про застосування наслідків звернення до суду після спливу позовної давності щодо стягнення комісійної винагороди в сумі еквівалентній 26 739,67 дол. США не підлягає задоволенню, оскільки строк не є пропущеним.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 351 264,07 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з відсутності підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на оплату митного оформлення вантажу в сумі 5268,00 грн. та на оплату агентських послуг Фірмі "December Venture Ltd" в сумі еквівалентній 97600,00 дол. США, нарахування 3% річних з цих сум є безпідставним та не підлягає стягненню.

Щодо стягнення 3% річних від суми комісійної плати та суми додаткової комісійної винагороди (делькредере) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності і до вимоги про стягнення 3% річних від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням річних відсотків за весь період прострочення платежу, слід встановити чи дотримано строки позовної давності, враховуючи той факт, що підписання 31.03.2016р. акту звірки взаєморозрахунків перервало строки давності за основним зобовязанням.

Позивач визначив період для стягнення 3 % річних із 06 березня 2014 року по 26 вересня 2017 року, провадження по справі порушено 03.10.2017р., тому в задоволенні вимоги про стягнення 3 % річних нарахованих за період до 26 вересня 2014 року слід відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 26 квітня 2017 року по справі № 918/329/16 та у постанові Верховного суду України від 19.10.2016 р. у справі № 6-2129цс16 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення 3% річних від суми комісійної винагороди - 26 739.67 дол. США та суми додаткової комісійної винагороди 10000грн., які складають 63332,85 грн. від суми комісійної винагороди та 900 грн. від суми додаткової комісійної винагороди, а всього складають 64232,85грн.

Отже, висновок місцевого господарського суду не в повній мірі відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Отже, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17 слід скасувати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Додатковою угодою №1 від 20.10.2011 року в розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн. станом на 26.09.2017 року, 350 701,19 грн. % річних та 54 493,57 грн. судового збору слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким слід стягнути з відповідача на користь позивача комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 року в сумі 26739,67 дол. США, що еквівалентно 703698 грн. станом на 26.09.2017 року, додаткову комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 року в сумі 10000,00 грн., 3% річних в сумі 63332,85 грн.; 11 655,46 грн. судового збору за подання позовної заяви та стягнути з позивача на користь відповідача, відповідно перераховану суму судового збору за подання апеляційної скарги, а в решті оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, ч.2 ст. 275, п.1, 3 ч.1 статті 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт", м. Київ заборгованості за Додатковою угодою №1 від 20.10.2011 року в розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн. станом на 26.09.2017 року, 350 701,19 грн. % річних та 54 493,57 грн. судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (Мікрорайон Авіатор, м. Чугуїв, Харківська область, 63501, Україна, ідентифікаційний код 08305644) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (пр. Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073, Україна, ідентифікаційний код 30019335) комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 року в сумі 26739,67 дол. США, що еквівалентно 703698 грн. станом на 26.09.2017 року, додаткову комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 року в сумі 10000,00 грн., 3% річних в сумі 63332,85 грн. та 11 655,46 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017р. у справі №922/3338/17 залишити без змін.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (пр. Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073, Україна, ідентифікаційний код 30019335) на користь Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (Мікрорайон Авіатор, м. Чугуїв, Харківська область, 63501, Україна, ідентифікаційний код 08305644) 81 871, 54 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.03.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.