У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 березня 2018 року м. Чернігів справа № 927/146/18

Суддя Шморгун В.В., розглянувши матеріали позовної заяви №07/02 від 21.02.2018

Позивач: Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва,

, проспект Перемоги, 205, м. Чернігів, 14035

Відповідач: Чернігівська міська рада,

, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (далі ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд») подано позов до Чернігівської міської ради, у якому позивач просить суд визнати недійсним рішення Чернігівської міської ради тринадцятої сесії четвертого скликання від 28.09.2004 про надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду, в частині п. 7-13 Додатку до рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Чернігівської міської ради від 28.09.2004 надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду, який знаходиться у статутному капіталі ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд». Позивач вважає, що зазначене рішення суперечить вимогам Законам України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» та «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до п. 5, 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У звязку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 03.03.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених судом недоліків шляхом подання до суду та відповідачу, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України:

- письмових пояснень із зазначенням і наданням доказів на підтвердження наявного права позивача щодо житлових будинків по проспекту Перемоги, 21 та по вул. Любецькій, 60-б;

- письмових пояснень із зазначенням обставин і наданням доказів щодо наявності саме права власності та реєстрації відповідного права на обєкти нерухомого майна у розумінні ст. 182 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- обґрунтування правових підстав предявлення позову як власником майна, чи як іншим титульним володільцем;

- письмових пояснень із зазначенням обставин і наданням доказів щодо прав та інтересів стосовно предмету спору у інших осіб - власників (співвласників) такого майна;

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи

- у разі необхідності, заяви та відповідні обґрунтування щодо залучення третіх осіб з доказами направлення їм позовної заяви та доданих до неї документів у встановленому порядку.

Згідно з поштовим повідомленням про вручення ухвала суду від 03.03.2018 вручена позивачу 05.03.2018, а отже 5-ти денний строк, встановлений судом для усунення недоліків шляхом подання відповідних документів, закінчився 12.03.2018.

12.03.2018 позивачем на адресу суду направлено заяву про усунення недоліків, у якій він повідомляє, що ним надано до суду та відповідачу усі докази, які є у позивача на день звернення до суду з відповідною позовною заявою. У своїй заяві позивач зазначає, що житлові будинки по вул. Любецька, 21, вул. Богунського, 58 (нинішня назва ОСОБА_1), Богунського, 54 (нинішня назва ОСОБА_1), проспект Перемоги, 21 (колишня назва проспект Жовтневої революції), вул. Борисенка, 19 (нинішня назва Громадська) та гуртожиток, який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Смирнова, 34, перебувають на балансі та обслуговуванні позивача з 1999 року та по теперішній час.

Також позивачем вказано попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку з розглядом справи, а саме: 1762,00 грн судовий збір, 22,52 грн комісія банку зі сплати судового збору, 30,00 грн поштові витрати, 15000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, а усього 16815,00 грн.

Посилаючись на ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач зменшує свої позовні вимоги та просить суд визнати недійсним рішення Чернігівської міської ради тринадцятої сесії четвертого скликання від 28.09.2004 про надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду, в частині п. 7-11, 13 Додатку до рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

До заяви позивачем додано копію свідоцтва про державну реєстрацію Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, довідку №24 від 12.03.2018, копію постанови Вищого господарського суду України від 03.02.2009 у справі №8/140 та докази надсилання заяви з доданими до неї документами відповідачу.

Розглянувши подані матеріали суд встановив наступне.

Як вбачається з додатку до спірного рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 - Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, до комунальної власності було передано наступні обєкти, балансоутримувачем яких є Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд»:

- житловий будинок, вул. Борисенка, 19;

- житловий будинок, проспект Перемоги, 21;

- житловий будинок, вул. Богунського, 54;

- житловий будинок, вул. Богунського, 58;

- житловий будинок, вул. Любецька, 21;

- житловий будинок, вул. Любецька, 60-б;

- гуртожиток, вул. Смирнова, 34.

Відповідно до акту приймання-передачі майна, яке увійшло у статутний фонд та повне господарське володіння житлово-комунального підприємства /ЖКП/ обласної корпорації агропромислового будівництва, затвердженого наказом №2 від 28.04.1999, у статутний фонд позивач увійшли наступні обєкти:

- житловий фонд: вул. Шевченка, 39-А, вул. Шевченка, 45, вул. Космонавтів, 22, вул. Космонавтів, 20, вул. Освіти, 26, вул. Леніна, 182, вул. Леніна, 186, вул. Любецька, 21, вул. Любецька, 60, вул. Богунського, 58, вул. Богунського, 54, проспект Жовтневої революції, 21, вул. Фрунзе, 132-А, вул. Борисенка, 19, вул. Ак. Павлова, 19, вул. Корольова, 21, с. Олександрівка, вул. Кривулевська, 2, вул. Кривелевська, 3, вул. Береговая, 24;

- гуртожитки: проспект Жовтневої революції, 205, вул. Белова, 8, вул. Смирнова, 34.

Відповідно до ухвали суду від 03.03.2018 позивачу необхідно було надати письмові пояснення із зазначенням і наданням доказів на підтвердження наявного права позивача щодо житлових будинків по проспекту Перемоги, 21 та по вул. Любецькій, 60-б

Стосовно житлового будинку по проспекту Перемоги, 21, позивачем зазначено колишню назву проспекту Перемоги проспект Жовтневої революції.

Доказів на підтвердження наявного права позивача щодо житлового будинку по вул. Любецькій, 60-б не надано, натомість, позивач у своїй заяві про усунення недоліків зменшує позовні вимоги, а саме просить суд визнати недійсним рішення Чернігівської міської ради від 28.09.2004 у частині п. 7-11, 13 Додатку до цього рішення, тобто позивачем фактично виключено з позовних вимог п. 12 Додатку стосовно житлового будинку по вул. Любецькій, 60-б.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Тобто, збільшити або зменшити розмір позовних вимог можливо лише у разі подання позову, у якому визначена його ціна, тобто за позовними вимогами майнового характеру.

Позивачем заявлено позов немайнового характеру, а тому зменшення позовних вимог, яке заявляє позивач, фактично є зміною предмету позову.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Стосовно усунення позивачем інших недоліків суд зазначає наступне.

Згідно з актом приймання-передачі, затвердженого наказом №2 від 28.04.1999, майно було передано до статутного фонду ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» на праві повного господарського володіння, що за нормами цивільного права не є тотожним праву власності.

Як зазначає сам позивач у своїй заяві, у нього відсутня така складова права власності як право розпоряджатись спірним майном.

Відповідно до ухвали суду від 03.03.2018 позивачу необхідно було надати письмові пояснення із зазначенням обставин і наданням доказів щодо наявності саме права власності та реєстрації відповідного права на обєкти нерухомого майна у розумінні ст. 182 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач у заяві про усунення недоліків вказує, що обєкти нерухомого майна перебувають на балансі та обслуговуванні позивача, та на підтвердження цього ним надано довідку Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва №24 від 12.03.2018.

Відповідно до вказаної довідки на балансі та обслуговуванні позивача знаходяться житлові будинки по вул. Громадська (Борисенка), 19, вул. Любецька, 21 ОСОБА_1 (Богунська), 54, вул. Івана Богуна (Богунська), 58, проспекту Перемоги, 21 та гуртожиток по вул. Смирнова, 34.

За своїм змістом зазначена довідка є лише повторенням викладених у позовній заяві обставин, оформлена окремим письмовим документом, підписаним самим же позивачем, і не свідчить про перебування саме у власності позивача зазначених обєктів нерухомості (житлового фонду).

Також позивачем не обґрунтовано правових підстав предявлення позову як власником майна, чи як іншим титульним володільцем, у розумінні цивільного і господарського права.

Пояснень із зазначенням обставин і наданням доказів щодо наявності саме права власності та реєстрації відповідного права на обєкти нерухомого майна у розумінні ст. 182 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачем суду не надано.

Позивачем також не зазначено обставин та доказів щодо прав та інтересів стосовно предмету спору у інших осіб - власників (співвласників) такого майна.

Натомість, позивачем, як підставу позову, зазначено, що майно не належить до державного житлового фонду, а є приватною власністю, а відтак може бути передано у комунальну власність лише за згодою власника.

Наведені обставини мають істотне значення у спірних відносинах і невиправлення зазначених недоліків суттєво може вплинути на розгляд і вирішення справи.

Так, згідно приписів ст. 4, 5 Житлового кодексу УРСР (чинного до теперішнього часу) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» об'єктами передачі згідно з цим Законом є обєкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як обєкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші обєкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоровя (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Не можуть бути обєктами передачі з державної у комунальну власність, зокрема, обєкти, щодо яких є відповідне рішення про їх приватизацію (ст. 3 цього Закону).

Із зазначених позивачем обставин і наданих документів неможливо зясувати, хто є власником цього майна (житлового фонду) або чиї кошти були витрачені на його створення, належать вказані ним обєкти нерухомості до державного чи до іншого житлового фонду, у тому числі, внаслідок приватизації приміщень у них (квартир, кімнат), як спірне рішення може вплинути на права та інтереси стосовно предмету спору у інших осіб - власників (співвласників) такого майна тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 03.03.2018, у встановлений строк.

Крім того, незазначення відповідних обставин унеможливлює здійснення судом оцінки поданого позову у розрізі правомірності обєднання позовних вимог.

За приписами ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскаржуване рішення Чернігівської міської ради розповсюджує свою дію на певне коло субєктів та стосується значної кількості обєктів нерухомості (житлового фонду), що належать цим субєктам.

Тобто, це рішення поділяється на декілька складових, що у відповідній його частині стосуються окремого індивідуально визначеного майна, яке є самостійним обєктом цивільних прав і відносин.

Звернувшись до суду, позивачем фактично заявлено декілька позовних вимог щодо оскарження рішення Чернігівської міської ради в кожній із його частин, що окремо стосується кожного із зазначених обєктів нерухомості.

Отже, при вирішенні спору підлягає окремому дослідженню визначення статусу житлового фонду по кожному з цих обєктів нерухомості, обставини і правові підстави набуття права власності на це майно як на обєкти нерухомості та як на житловий фонд, наявність приватизованого майна, з'ясування обґрунтованості заявлених позовних вимог по кожному з цих обєктів, наявність відповідних прав та інтересів інших осіб тощо.

При цьому, вирішення спору щодо тієї частини рішення, яка стосується окремого обєкту, не залежить від вирішення інших.

Враховуючи вищевикладене, обєднання цих позовних вимог та їх одночасний розгляд суттєво ускладнить своєчасне виконання завдання господарського судочинства та вирішення спору у встановлений Господарським процесуальним кодексом строк, а відтак суд доходить висновку, що у даному випадку має місце порушення правил обєднання позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила обєднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Суд не вбачає підстав для застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України щодо самостійного розєднання позовних вимог.

За наведених підстав, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що подана позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Згідно з ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. 173, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 15.03.2018. Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток на 38 арк., у т.ч. дублікат квитанції від 23.02.2018 №0.0.972006898.1.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун