РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2018Справа № 910/17168/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Міністерства оборони України

про стягнення 34 290, 15 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: Шляєв І.В. за довіреністю від 26.10.2017;

від відповідача: Бредельов О.О. за довіреністю № 220/10/д від 11.01.2018.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення 34 290, 12 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що під час ревізії було виявлено випадки не стягнення договірних зборів за Договором про організацію перевезень військових вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № ПР/М-1525/НЮп від 16.03.2015 на суму 34 290,12 грн., у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17168/17, її розгляд призначено на 30.10.2017 року.

В судовому засіданні 30.10.2017 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки оплата за надані позивачем у 2015 році послуги була здійснена в повному обсязі. При цьому, актами звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2015 року зафіксована відсутність заборгованості з боку відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.11.2017 року.

15.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача надано доповнення до відзиву, відповідно до змісту яких відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що укладений з позивачем Договір діє до 31.03.2016 року. Проте, позивачем надана накопичувальна картка № 24050068 від 24.05.2016 року про стягнення договірних зборів на загальну суму платежу 16 144,22 грн. коли договірних зобов'язань між сторонами не існувало.

24.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 04.12.2017 року.

04.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2017 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/17168/17 на 15 днів, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 20.12.2017 року.

Проте, 20.12.2017 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами.

Оскільки 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2017 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/17168/17 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.01.2018 року.

12.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у раніше поданих відзивах на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/17168/17 до судового розгляду по суті на 21.02.2018 року.

В судовому засіданні 21.02.2018 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.02.2018 року проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні 21.02.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015 року між позивачем (Учасник) та відповідачем (Замовник) укладено Договір про організацію перевезень військових вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № ПР/М-1525/НЮп (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Учасник зобов'язується у 2015 році надати послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом, код 49.20.1 (послуги з перевезення залізничним транспортом військових вантажів на Придніпровській залізниці), у визначеній кількості рухомого складу та пов'язані з ними послуги відповідно орієнтовних розрахунків перевезення, а Замовник оплатити такі послуги. Платіжні зобов'язання Замовника виникають при наявності бюджетного призначення (бюджетного асигнування) на 2015 рік.

Відповідно до пункту 5.1. Договору строк надання послуг встановлюється до 31 грудня 2015 року.

Згідно з пунктом 6.1.1. Договору Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги в порядку і розмірах, встановлених умовами цього Договору.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року.

25.12.2015 року сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Договору якою, зокрема, продовжили строк дії Договору на 2016 рік.

В подальшому, під час проведення ревізії було складено Акт від 25.05.2016 про результати перевірки станції Орлівщина, відповідно до якого встановлено не стягнення договірних зборів на загальну суму 16 144, 22 грн. (з урахуванням ПДВ 19 373, 07 грн.), яка нарахована за накопичувальною карткою № 24050068, а саме:

- 8 551, 08 грн. (з ПДВ 10 261, 30 грн.) - збір за подачу й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на станції, не відкриті для виконання комерційних операцій, нарахований за 36 вагонів за ставкою 237, 53 грн. за вагон, яка оголошена телеграфним розпорядженням від 11.06.2015 № Н/157а;

- 7 593, 14 грн. (з урахуванням ПДВ 9 111, 77 грн.) - збір за надання майданчиків в тимчасове користування, нарахований за 31 вагон (без врахування пасажирських вагонів) за ставкою 244, 94 грн. за 1 вагон, оголошено телеграфним розпорядженням від 11.06.2015 № Н-158а.

Крім того, за результатами перевірки станції Ростуща було складено Акт ревізії від 04.03.2016, яким зафіксовано не стягнення збору за зберігання на суму 12 430, 90 грн. (з урахуванням ПДВ 14 917, 08 грн., який нараховано за накопичувальною карткою № 03030070.

У зв'язку з цим, позивач 08.09.2017 року звернувся до відповідача з листом № М-05/722 з вимогою вжити заходів до погашення заборгованості, яка відповідачем задоволена не була.

Оскільки відповідач заборгованість в добровільному порядку не оплатив, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (далі - Статут), визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 62 Статуту передбачено, що порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 затверджені Правила розрахунків за перевезення вантажів (далі - Правила), пунктом 2.6. яких визначено, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

На кожного платника розрахунковий підрозділ складає перелік документів, які включені до розрахунку за звітну добу щодо відправлення, видачі вантажів і додаткових зборів. Перелік після прийняття вантажу до перевезення (або видачі) надається платнику через залізничну станцію в порядку, встановленому договором, та залишається в справах розрахункового підрозділу. Сплата додаткових провізних платежів, зборів та штрафів, які виникли при перевезенні або на станції призначення, провадиться в такому самому порядку через розрахунковий підрозділ незалежно від терміну видачі вантажу станцією (пункт 2.7. Правил).

Пунктом 4.5.3. Договору передбачено, що у разі виявлення недоборів-переборів Замовник складає перелік переборів і недоборів та узгоджує його з Учасником. Рахунок зменшується або збільшується на відповідну суму. Оплата здійснюється з урахуванням виявлених недоборів-переборів.

Під час проведення ревізії було складено Акт від 25.05.2016 про результати перевірки станції Орлівщина, відповідно до якого встановлено не стягнення договірних зборів на загальну суму 16 144, 22 грн. (з урахуванням ПДВ 19 373, 07 грн.), яка нарахована за накопичувальною карткою № 24050068, а саме:

- 8 551, 08 грн. (з ПДВ 10 261, 30 грн.) - збір за подачу й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на станції, не відкриті для виконання комерційних операцій, нарахований за 36 вагонів за ставкою 237, 53 грн. за вагон, яка оголошена телеграфним розпорядженням від 11.06.2015 № Н/157а;

- 7 593, 14 грн. (з урахуванням ПДВ 9 111, 77 грн.) - збір за надання майданчиків в тимчасове користування, нарахований за 31 вагон (без врахування пасажирських вагонів) за ставкою 244, 94 грн. за 1 вагон, оголошено телеграфним розпорядженням від 11.06.2015 № Н-158а.

Факт надання зазначених послуг підтверджується пам'яткою про подавання вагонів форми ГУ-45 № 107 від 12.08.2016, згідно з якою подано для В/Ч А-1964 під навантаження 37 вагонів (у т.ч. 5 пасажирських).

Для підпису накопичувальної картки № 24050068 представник В/Ч А-1964 не з'явився, про що позивачем складено Акт загальної форми ГУ-23 від 24.05.2016 згідно з вимогами п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Крім того, за результатами перевірки станції Ростуща було складено Акт ревізії від 04.03.2016, яким зафіксовано не стягнення збору за зберігання на суму 12 430, 90 грн. (з урахуванням ПДВ 14 917, 08 грн., який нараховано за накопичувальною карткою № 03030070.

Наявними в матеріалах справи первинними документами підтверджується факт надання зазначених послуг відповідачу.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок нарахованих зборів та встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства, є арифметично вірним та відповідачем не спростований.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано доказів відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують зазначених вище висновків суду, у зв'язку з чим до уваги не приймаються.

При цьому, суд зазначає, що відсутність бюджетних коштів не є достатньою підставою для звільнення від виконання зобов'язання з огляду на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України", яка підлягає обов'язковому врахуванню в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; код ЄДРПОУ ВП 40081237) заборгованість в сумі 34 290 (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто) грн. 15 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.03.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова