КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа№ 925/2151/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

скаржник: Бабіч Т.Г. - паспорт серії НЕ № 529089, виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, 06.02.2008

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бабіч Тетяни Григорівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року

у справі № 925/2151/14 (Гура І.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „НВК „Зембуд-Сервіс"

заінтересовані особи за заявою:

1. ТОВ „Правова допомога",

2. Товариство з обмеженою відповідальністю „Хлібна нива"

про визнання недійсним договору

у межах справи № 925/2151/14

за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк"

до Товариство з обмеженою відповідальністю „Хлібна нива"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року у справі № 925/2151/14, серед іншого, задоволено клопотання ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про призначення експертизи та призначено судову експертизу у справі, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ФОП Бабіч Т.Г. звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про призначення судової експертизи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Верховець А.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року вищевказаною колегією суддів поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Бабіч Т.Г. на ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 01.03.2018 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник регіонального відділення ФДМ України по Черкаській області в судове засідання не з'явився, надіславши пояснення по справі, в яких зазначає про безпідставність вимог ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про визнання недійсним договору уступки права вимоги, вказує, що призначення експертизи є затягуванням розгляду справи про банкрутство та просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника регіонального відділення.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення відповідної ухвали та підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями, які повернулись на адресу суду. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, оскільки явка учасників сторін обов'язковою не визнавалась, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи належне повідомлення учасників провадження у справі про судове засідання, за відсутності клопотань з їх боку, беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов'язком, з метою безпідставного затягування розгляду справи колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників провадження у справі, які не з'явились, за наявними у ній матеріалами.

Скаржник в судовому засіданні 01.03.2018 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про призначення судової експертизи у справі № 925/2151/14.

01.03.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року - скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/2151/14 про банкрутство ТОВ „Хлібна нива", яка порушена ухвалою суду від 04.12.2014 року за заявою ПАТ КБ „Приватбанк"

Ухвалою суду від 04.02.2015 року за наслідками розгляду справи в попередньому засіданні затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 29.04.2015 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Вінника А.С.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.11.2016 року замінено кредитора банкрута ТОВ „Транс-Сервіс-1" з вимогами у сумі 6 730,50 грн., що підлягають задоволенню у четверту чергу, на ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс".

21.02.2017 року ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" звернулось до суду із заявою про визнання недійсним договору, у якій просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року, укладений між ТОВ „Хлібна нива" та ТОВ „Правова допомога".

Подана заява обґрунтована відступленням дебіторської заборгованості банкрута (майнового активу), за рахунок якого могли бути задоволені вимоги кредиторів, а оспорюваний договір від імені ТОВ „Хлібна нива" підписано директором Баландіним В.В., який не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності.

Під час розгляду поданої заяви в суді першої інстанції ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" подало до суду клопотання про призначення експертизи, в якій просить суд призначити судову експертизу давності документа, на вирішення якої поставити питання, зокрема, чи відповідає дата складання договору відступлення права вимоги, вказана в ньому, істинному віку документа, а також яка давність нанесення відбитку печаток у договорі відступлення права вимоги.

Клопотання мотивовано тим, що на думку заявника, оспорюваний договір підписаний датою, що передувала даті його фактичного укладення, з метою привласнення коштів банкрута, однак для підтвердження даного факту необхідні спеціальні знання, а саме, висновок судової експертизи. Доводи ґрунтуються на тому, що згідно інформації, отриманої від ліквідатора банкрута, на підприємстві-банкруті - ТОВ „Хлібна нива" відсутні будь-які відомості щодо укладення спірного договору, окрім того, дана угода не відображена в фінансово-господарській документації підприємства, оспорюваний договір з'явився лише в 2016 році, коли ТОВ „Правова допомога" подала заяву про заміну сторони виконавчого провадження. Крім того, за твердженням заявника, в порушення вимог ч. 13 ст. 21 Закону про банкрутство керівник ТОВ „Хлібна нива" так і не передав розпоряднику майна боржника, ліквідатору банкрута печатки і штампи підприємства. Відтак, ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" заявляє, що оспорюваний договір є підробленим, однак для підтвердження цього факту необхідна експертиза.

За наслідками розгляду заявленого клопотання, ухвалою господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року у справі № 925/2151/14, серед іншого, задоволено клопотання ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про призначення експертизи та призначено судову експертизу у справі, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

ФОП Бабіч Т.Г., яку було залучено до участі у справі у якості третьої особи ухвалою суду від 28.09.2017 року, з даною ухвалою суду не погодилась та звернулось до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що заявник не є стороною правочину, тому не має права на його оспорювання, а оскаржуваний договір не порушує прав заявника.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що заявник у позовній заяві не ставив під сумнів матеріальну форму договору, зокрема, давність нанесення відбитків печаток. Тобто, дана експертиза не стосується справи, та як не підтверджує і не спростовує обставини, визначені в заяві як підстави для визнання договору недійсним.

Апелянт також вказує на закінчення строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, а також на те, що оспорюваний договір укладений більше як за рік до порушення провадження у даній справі про банкрутство, тому взагалі не може бути предметом розгляду.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, колегія суддів вбачає підстави для її скасування з огляду на таке.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" з відповідною заявою до суду першої інстанції, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

В силу положень ч. 10 ст. 16 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року), справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої ст. 12 цього кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній з 19.01.2013 року), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Закону № 2343-XII загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110- 112 ЦК, Закон № 2343-XII є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14).

Тобто, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 1 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За приписами ст. 1 Закону про банкрутство, сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Відповідно до положень Закону про банкрутство конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Частинами четвертою - шостою статті 26 Закону про банкрутство передбачено, що конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

За змістом частин першої, другої та дев'ятої статті 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею: вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків установлених цим Законом: погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду Україні від 10.02.2016 року у справі № 910/6098/14).

Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.11.2016 року замінено кредитора банкрута ТОВ „Транс-Сервіс-1" на ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" на суму вимог 6 730,50 грн., що підлягають задоволенню у четверту чергу.

Тобто, судом встановлено, що ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" є конкурсним кредитором боржника з вимогами на суму 6 730,50 грн., які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс", як кредитором у справі, доведено в установленому законом порядку факт порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваних договорів, відтак останній має право на звернення до суду із відповідною заявою саме у межах даної справи про банкрутство, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав конкурсного кредитора не суперечить вимогам чинного законодавства, з огляду на що спростовуються відповідні доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 41 ГПК України в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують додаткових знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" передбачено що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається із заяви ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс", єдиною підставою для її задоволення та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року, укладеного між ТОВ „Хлібна нива" та ТОВ „Правова допомога", є його підписання від імені ТОВ „Хлібна нива" директором Баландіним В.В., який не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності, оскільки згідно п. 9.7, п. 8.6, п. 8.7.2 Статуту боржника для укладення даного договору директор зобов'язаний був отримати дозвіл від Загальних зборів учасників у порядку встановленому Статутом, чого ним зроблено не було.

Будь-яких інших підстав ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" не вказано, як і не зазначено у заяві про наявність сумнівів у заявника щодо матеріальної форми договору, зокрема відповідності дати документа його істинному віку, а також даність його печаток.

Таким чином, колегія суддів вважає, що експертиза давності документа, призначена судом першої інстанції, не стосується справи та не входить до предмета доказування, оскільки не підтверджує та не спростовує обставини, які зазначені у заяві як підстави для визнання договору недійсним.

В свою чергу твердження заявника про відсутність даних про обставини укладення договору відступлення права вимоги не може бути достатнім для призначення судової експертизи.

Посилання про відсутність у арбітражного керуючого печаток банкрута, що є підставою вважати, що договір укладено пізніше 10.04.2013 року, не обґрунтовано належними та допустимим доказами та є припущенням заявника.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 29.02.2016 року Доманський В.М. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ТОВ „Правова допомога" та ТОВ „Хлібна нива" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору відступлення права вимоги від 10.04.20103 року, підстави звернення якого повністю ідентичні із заявленими у даній справі вимогами ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс", зокрема що спірний договір підписано не уповноваженою на це особою, а отже не є таким, що вчинений у письмовій формі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2016 року у справі №711/2181/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02.08.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.12.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В межах даної справи судами було встановлено, що спірний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства України. При цьому судами надано оцінку спірному правочину як з точки зору його форми та змісту, так і стосовно повноважень сторін на укладення такого договору.

Більш того, під час розгляду цивільної справи № 711/2181/16-ц, позивачем було заявлено аналогічне клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення давності документа, у задоволенні якого ухвалою суду від 23.05.2016 року відмовлено з причин того, що посилання ініціаторів даного клопотання про призначення експертизи базується на власних припущеннях, відповідних обґрунтувань та доказів необхідності проведення такої експертизи не містять, а з матеріалів справи така необхідність не витікає.

Відсутні відповідні обґрунтування та докази необхідності проведення судової експертизи давності спірного правочину і в матеріалах господарської справи №925/2151/14 про банкрутство ТОВ „Хлібна нива".

За вказаних вище обставин, оскільки експертиза давності документа, призначена судом першої інстанції оскаржуваної ухвалою, не стосується справи та не входить до предмета доказування під час розгляду заяви ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про визнання недійсним договору, оскільки не підтверджує та не спростовує обставини, які зазначені у заяві як підстави для визнання договору недійсним, а відповідне клопотання заявника про проведення експертизи договору без належних та допустимих доказів в його обґрунтування спрямовано на затягування судового процесу, ліквідаційної процедури боржника та порушення прав інших учасників провадження у справі на розгляд справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення у даній справі судової експертизи.

Місцевий господарський суд вказаних обставин не врахував, чим припустився порушень норм процесуального права, відтак апеляційна скарга боржника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 23.05.2017 року - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" у задоволенні поданого ним клопотання про призначення у справі № 925/2151/14 судової експертизи.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на закінчення строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, а також на те, що оспорюваний договір укладений більше як за рік до порушення провадження у даній справі про банкрутство, тому взагалі не може бути предметом розгляду, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки відповідні обставини не мають відношення до предмета оскарження, зокрема, законності призначення у справі судової експертизи, та будуть досліджуватись судом під час розгляду по суті позовної заяви ТОВ „НВК „Зембуд-Сервіс" про визнання недійсним договору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 280-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бабіч Тетяни Григорівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року у справі №925/2151/14 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 23.05.2017 року у справі № 925/2151/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „НВК „Зембуд-Сервіс" про призначення судової експертизи у справі відмовити.

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5. Справу № 925/2151/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 03.03.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Доманська

А.А. Верховець