ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.03.2018 р.                                                             Справа № 914/426/18

Суддя Господарського суду Львівської області Кітаєва С.Б., розглянувши матеріали справи за заявою: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація»

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором №4217/Р від 02.11.2007р. у розмірі 112244,12 грн., з якої: 72089,48 грн. пеня, 8237,30 грн. 3 % річних, 31917,34 грн. інфляційних втрат.

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» заборгованості в сумі 112244,12 грн., з якої 72089,48 грн. пеня, 8237,30 грн. 3 % річних, 31917,34 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань (п.1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013).

Як вбачається з поданої Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» заяви зявник просить видати судовий наказ про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

За приписами ст. 152 Господарського процесуального кодексу України cуддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Розглянувши подані Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» матеріали, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, а тому не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За наведених обставин, відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, оскільки заявлено вимоги, які не відповідають вимогам ст.148 ГПК України, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості в сумі 112244,12 грн., з якої 72089,48 грн. пеня, 8237,30 грн. 3 % річних, 31917,34 грн. інфляційні втрати.

При цьому, суд вбачає за доцільне звернути увагу заявника на те, що у заяві про видачу судового наказу не зазначено повного місцезнаходження та ідентифікаційного коду в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація», а лише зазначено: « 79026, вул.Стрийська, 45, р/р4740 у ПАТ «А-банк» у м.Львові, МФО 307770». Не зазначено у заяві й відомостей про офіційні електронні адреси та інші дані, які ідентифікують боржника (не зазначено і про відсутність такої інформації у заявника). У заяві, яка подана представником заявника не зазначено місце проживання представника. До заяви не долучено копію договору № 4217/Р від 02.11.2007р. з додатками.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.148, п.3 ч.1 ст.152, ст.153, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» заборгованості в сумі 112244,12 грн., з якої: 72089,48 грн. пеня, 8237,30 грн. 3 % річних, 31917,34 грн. інфляційні втрати.

2.Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Дата підписання ухвали 16.03.2018р.

Суддя                                                                                            Кітаєва С.Б.