ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/10736/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - Дочірнє підприємство "Південьтеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго"

розглянув заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017

у складі колегії суддів: Нєсвєтова Н.М. (головуючий), Кондратова І.Д., Ємельянов А.С.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 34 399, 10 грн.

ПРОЦЕДУРА ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 13.12.2017 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") шляхом надіслання поштового відправлення звернулося до Верховного Суду України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №904/10736/16 в порядку Розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017.

2. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, чинній з 15.12.2017, зазначена заява як така, що не розглянута Верховним Судом України, передана для розгляду до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017 визначено склад колегії суддів: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017.

3. Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2018 справу №904/10736/16 допущено до провадження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, а ухвалою від 26.02.2018 призначено до розгляду на 15.03.2018 о 10 год. 30 хв.

4. В обґрунтування підстав для перегляду постанови суду касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 111-16 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 заявник зазначив про неоднакове застосування Вищим господарським судом України положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у подібних правовідносинах.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ, АПЕЛЯЦІЙНОЇ ТА КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. 20.11.2016 поштовим відправленням ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства "Південьтеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" (далі - відповідач) про стягнення 34 399, 10 грн. пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основної заборгованості відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, поставленого позивачем.

6. 20.06.2017 Господарський суд Дніпропетровської області у задоволенні позовних вимог відмовив.

6.1. Судом встановлено укладення 29.01.2014 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, договору №918/14-КП-4 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах цього договору; газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ); строк дії договору визначено з 01.01.2014 до 31.12.2014 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункти 1.1., 1.2., 11 Договору).

6.2. Судом встановлено, що пунктом 2.1. Договору сторони погодили обсяг газу, що має бути поставлений продавцем покупцю, а саме у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 232,797 тис. куб. м., в тому числі по місяцях кварталів згідно з графіком, встановленим договором; приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3. Договору).

6.3. Судом встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. Договору).

6.4. Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем в період з січня по грудень 2014 року поставлено відповідачу природний газ обсягом 94,542 тис. куб. м. на загальну суму 513 871, 54 грн., що підтверджується складеними сторонами спору актами приймання-передачі природного газу.

6.5. Судом встановлено, що предметом спору є стягнення з відповідача-покупця пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем-продавцем на суму основної заборгованості за спожитий природний газ у січні-грудні 2014 року, у зв'язку з порушенням покупцем погоджених в договірному порядку строків оплати за поставку газу; при цьому, 13.02.2015 відповідач повністю розрахувався за спожитий природний газ, а, відтак, на момент звернення позивача 20.11.2016 з позовом у відповідача не існувало основної заборгованості перед позивачем з оплати вартості природного газу.

7. Приймаючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування позивачем відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу за спожитий природний газ, який відповідачем було погашено 13.02.2015, є неправомірним в силу імперативних приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою встановлено заборону на нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних на суми заборгованості за природний газ, використаний споживачами для виробництва теплової енергії, які погашено до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

8. 27.06.2017 поштовим відправленням через місцевий господарський суд позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

9. 10.08.2017 Дніпропетровський апеляційний господарський суд залишив апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 - без змін.

9.1. Переглядаючи справу, апеляційний суд погодився із здійсненою судом першої інстанції оцінкою доказів у справі та правильністю застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відхилив доводи позивача про можливість застосування до відповідача-споживача норм статті 3 цього Закону лише за умови включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у врегулюванні заборгованості за спожитий природний газ, зазначивши, що до такого реєстру включаються підприємства, які мають заборгованість за природний газ за період до 01.07.2016, тоді як відповідач повністю розрахувався з позивачем за спожитий для виробництва теплової енергії природний газ 13.02.2015.

10. Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017 касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі №904/10736/16 залишено без змін.

10.1. Приймаючи таке рішення суд касаційної інстанції погодився з правильністю застосування судами першої та апеляційної інстанцій частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та їх висновками про безпідставність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості відповідача за спожитий природний газ, яку погашено в повному обсязі до набрання чинності цим Законом.

ДОВОДИ ЗАЯВНИКА

11. У заяві про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції у справі №904/10736/16, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 29.11.2017, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача.

12. Заявник доводить неоднакове застосування Вищим господарським судом України положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у подібних правовідносинах, що є підставою для перегляду постанови суду касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 111-16 ГПК України. На думку заявника, положення зазначеної норми матеріального права неоднаково застосовні судом касаційної інстанції при прийнятті постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №904/10736/16, про перегляд якої подано заяву, та постанов Вищого господарського суду України від 13.11.2017 у справі №904/11214/16 та від 08.11.2017 у справі №911/3706/16, копії яких додано до заяви.

13. Заявник зазначив, що у справі №904/10736/16, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, Вищий господарський суд України у постанові від 29.11.2017 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову позивача, як постачальника природного газу, до відповідача-споживача природного газу для виробництва теплової енергії, про стягнення 34 399, 10 грн. пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за порушення умов договору №918/14-КП-4 купівлі-продажу природного газу від 29.01.2014. Суди при прийнятті рішень по суті спору керувалися приписами частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" щодо заборони нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних на заборгованість споживачів за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, яку погашено до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом, з огляду на встановлені обставини проведення відповідачем повного розрахунку з позивачем за спожитий газ 13.02.2015.

14. Заявник доводить, що Вищий господарський суд України у постанові від 13.11.2017 у справі №904/11214/16 та постанові від 08.11.2017 у справі №911/3706/16, які надано на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про незастосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Суд касаційної інстанції зазначив, що для участі споживача (відповідача) у процедурі врегулювання заборгованості за природний газ та ненарахування йому постачальником (позивачем) неустойки (пені), інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу, споживач має набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості шляхом його включення до реєстру підприємств, що беруть участь у врегулюванні заборгованості за спожитий природний газ. Сплата заборгованості за спожитий газ до набрання чинності зазначеним Законом не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки обов'язковою передумовою такого списання є включення боржника (споживача) за встановленою Законом процедурою до зазначеного реєстру.

ПОЗИЦІЯ ТА ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

16. 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 частина 1 пункти 4, 5, 9, 10, 12 Закону:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 5 частина 1 - реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Стаття 7 частини 1, 3

1. На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

3. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

17. Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15.

18. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Відтак, висновки судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №904/10736/16 про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено споживачем на момент набрання чинності 30.11.2016 Законом, є обґрунтованими, узгоджуються з принципом "належного урядування" державою у законодавчій сфері та гарантують право відповідачу на мирне володіння його майном.

19. За результатами перегляду рішення суду касаційної інстанції в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №904/10736/16.

Судові витрати

20. З огляду на те, що Суд відмовляє у задоволенні заяви про перегляд постанови суду касаційної інстанції, Суд покладає на заявника витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 111-23, 111-24, 111-26 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №904/10736/16.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 111-16 ГПК України.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк