ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Справа № 922/2295/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гаджиєва Руслана Вейсовича (вх.№62 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 08.12.2017 у справі №922/2295/17

за позовом фізичної особи - підприємця Гаджиєва Руслана Вейсовича, м. Харків

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Концерн "Райський уголок" Командитне товариство, м. Харків, 2) Дочірнє підприємство "Райський уголок", м. Харків, 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-сервісний комплекс "Столиця", м. Харків,

до 1) ФОП Халілова Ніязі Саді огли, м. Харків

2) Полозкової Раїси Яківни, м. Харків

про визнання недійсним договорів,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Гаджиєв Руслан Вейсович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи - підприємця Халілова Ніязі Саді огли, м. Харків (1-го відповідача) і Полозкової Раїси Яківни, м. Харків (2-го відповідача), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір застави майнових прав на частину вкладу належного Халілову Н.С. о. відповідно до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 (в редакції від 01.02.2005) зі змінами та доповненнями від 30.12.2013 укладений між Халіловим Ніязі Саді огли та Полозковою Раїсою Яківною;

- визнати недійсною угоду про задоволення вимог заставодержателя від 30.12.2013 укладену між Халіловим Ніязі Саді огли та Полозковою Раїсою Яківною;

- визнати недійсною додаткову угоду від 20.10.2014 р. до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 (в редакції від 01.02.2005) зі змінами та доповненнями.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачами умов договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 (в редакції від 01.02.2005), зокрема, щодо відчуження Халіловим Н.С. огли своєї частини вкладу у спільній дільності за відсутності згоди інших учасників простого товариства.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою скаргу апелянт обґрунтовує тим, що укладення спірних правочинів, внаслідок яких відбулась заміна одного учасника спільної діяльності (ФОП Халілова Ніязі Сади огли) на іншого (ФОП Полозкову Раїсу Яківну) здійснено з порушенням умов договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями та ч. 5 ст. 203 ЦК України. Апелянт зазначає, що оскаржувані правочини не були направлені на реальне настання правових наслідків. Зі змісту п. 2.3. оскаржуваного договору застави майнових прав слідує, що до підписання такого договору, тобто не пізніше 30.12.2013 р. необхідно було укласти додаткову угоду до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, тоді як така угода підписана лише 20.10.2014 р. Угода про задоволення вимог заставодержателя не могла бути укладена в день укладення договору позики. Позивачу не було запропоновано викупити частку ФОП Халілова Н.С.О., чим порушено переважне право на придбання частки у праві спільної власності. Учасник спільної діяльності Халілов Н.С.О. вийшов із простого товариства до передбаченого ч. 1 ст. 1142 ЦК України тримісячного строку як раз внаслідок оскаржуваних правочинів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гаджиєва Руслана Вейсовича на рішення Господарського суду Харківської області від 08.12.2017 у справі № 922/2295/17 залишено без руху.

Після усунення заявником недоліків апеляційної скарги, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 05.02.2018.

29.01.2018 від ДП "Райський уголок" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1004), в якому заявник вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

29.01.2018 від Концерну "Райський уголок" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1005), в якому заявник заперечує щодо доводів апеляційної скарги, вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

29.01.2018 від Полозкової Р.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1006), в якому заявник заперечує щодо доводів апеляційної скарги, наводить обґрунтування законності оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

05.02.2018 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю укладання договору про надання правової допомоги з адвокатом та ознайомлення його з матеріалами справи.

05.02.2018 від ФОП Халілова Н.С.о. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому заявник просить перенести розгляд даної справи, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, оскільки заявник знаходиться за межами міста Харкова, та бажає прийняти участь в судовому засіданні з розгляду даної справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018, з урахуванням ухвали від 13.02.2018, оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 01.03.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2018.

12.03.2018 від адвоката позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні 12.03.2018 та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд не вважає поважними доводи, викладені в клопотанні, у зв'язку із закінченням процесуального строку розгляду справи, а також у зв'язку з тим, що позивачу надано достатньо часу для пошуку адвоката та укладення з ним договору про надання правової допомоги та ознайомлення останнього з матеріалами справи.

Відповідно до частини 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду справи, та розглядає справу без участі позивача.

В судовому засіданні 12.03.2018, Халілов Н.С. огли надав пояснення в обгрунтування своєї позиції у справі, просив суд скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги. Присутній представник Полозкової Р.Я. заперечувала проти апеляційної скарги позивача, наводила відповідні доводи, просила суд залишити без змін оскаржуване рішення, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, що оскаржене та доводів апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

18.03.2004 між ФОП Халиловим Ніязі Саді огли та Концерн «Райський уголок» командиним товариством було укладено договір про спільну діяльність в формі простого товариства (т.с. 1 арк.с. 48-53).

01.02.2005 р. вказаний договір було викладено в новій редакції (т.с. 1 арк.с. 54-63), відповідно до якого учасниками спільної діяльності стали: ФОП Халилов Ніязі Саді огли (відповідач), Концерн «Райський уголок» КТ, ДП «Райський уголок», ФОП Гаджиев Руслан Вейсович (позивач).

Предметом даного договору є об'єднання сторонами договору своїх вкладів та спільних дій для будівництва та експлуатації торгово-сервісного комплексу «Столиця», з метою отримання прибутку.

В новій редакції договору про спільну діяльність частки учасників було розподілено наступним чином: ФОП Халилов Ніязі Саді огли (відповідач) - 39%, Концерн Райський уголок» КТ - 50,5%, ДП «Райський уголок» - 0,5%, ФОП Гаджиев Руслан Вейсович (позивач) - 10% (п. 4.9 договору).

Відповідно до п. 8.11 договору про спільну діяльність в новій редакції, продаж частки третім особам допускається тільки після відмови сторін від придбання такої долі та за їх письмовою згодою. Продаж частки третім особам на умовах більш вигідних, ніж тих, що були запропоновані сторонам - не допускається. Договір про продаж частки третім особам підписується всіма сторонами договору спільної діяльності. В іншому випадку він не створює правових наслідків відносно спільної діяльності та спільного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковими угодами від 13.06.2005 р. (т.с. 1 арк.с. 64-65); від 05.12.2007 р. (т.с. 1 арк.с. 67-71); від 02.09.2011 р.; від 09.07.2012 р. (т.с. 1 арк.с. 179); від 10.01.2013 р. (т.с. 1 арк.с. 180-182); від 28.09.2013 р. (т.с. 1 арк.с. 74, 186) від 28.09.2013 р. (т.с. 1 арк.с. 75-77, 183-185); від 24.10.2013 р. (т.с. 1 арк.с. 78-79) в договір про спільну діяльність вносились зміни щодо розміру часток учасників спільної діяльності та переліку учасників спільної діяльності, а також щодо можливості зменшення частки учасника, який неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором в частині внесення коштів в сумісну діяльність, на розмір внесеного іншими учасниками вкладу.

Станом на 20.10.2014 частки учасників складали: ФОП Халілов Н.С.О. - 58,01%, КТ «Концерн «Райський уголок» - 30,75%, ДП «Райський уголок» - 0,49%, ФОП Гаджиєв Р.В. - 9,91%, ТОВ «ТСК «Столиця» - 0,84%.

30.12.2013 р. між ФОП Полозковою Р.Я та ФОП Халіловим Н.С.О. укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець (ФОП Полозкова Р.Я.) зобов'язався надати позичальнику (ФОП Халілову Н.С.О.) грошові кошти в розмірі 2900000,00 (два мільйони дев'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів відповідно до умов цього договору (п.1.1. Договору) (а.с 157-158 т. 2).

Відповідно до п. 2.2 договору позики, термін, на який надається позика Позичальнику, становить 1 (один) місяць, до 30.01.2014 включно.

Додатковою угодою до договору позики сторони договору продовжили строк повернення позики до 06.09.2014 (а.с. 159 т.2).

Пунктом 5.1 договору позики сторонами визначено, що належне виконання зобов'язань за цим договором забезпечується шляхом укладення між позикодавцем та позичальником договору застави майнових прав на частину вкладу, належного позичальнику відповідно до договору про спільну діяльність від 01.02.2005 року (в новій редакції), на підставах зазначених в договорі застави майнових прав.

30.12.2013 р. між ФОП Полозковою Р.Я. та ФОП Халіловим Н.С.О. укладено договір застави майнових прав, предметом якого стали майнові права на вклад, належний заставодавцеві відповідно до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, у розмірі 13951142,12 грн. , що становить 58,01%.

Пунктом 2.3. договору застави майнових прав сторонами передбачено, що укладення цього договору, а також угоди про задоволення вимог заставодержателя здійснено з відома та попередньої згоди інших учасників договору про спільну діяльність, що підтверджується підписанням додаткової угоди до договору про спільну діяльність, яка набуває чинності в порядку та на умовах, у ній зазначених.

Також 30.12.2013 р. ФОП Полозковою Р.Я. та ФОП Халіловим Н.С.О. укладено угоду про задоволення вимог заставодержателя, відповідно до умов якої заставодавець (ФОП Халілов Н.С.О.) передає, а заставодержатель (ФОП Полозкова Р.Я.) приймає всі майнові права, що є предметом застави, а саме майнові права на вклад, належний заставодавцеві відповідно до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями у розмірі 13951142, 12 грн. , що становить 58,01%.

Пунктом 3 угоди сторони передбачили, що ця угода вступає в силу з дня, наступного за останнім днем, передбаченим договором позики для повернення суми позики відповідно до умов договору позики.

Пунктом 8 цієї угоди також передбачено, що укладання цього договору, а також угоди про задоволення вимог заставодержателя здійснено з відома та попередньої згоди інших учасників договору про спільну діяльність, що підтверджується підписанням ними додаткової угоди до договору про спільну діяльність, яка набуває чинності в порядку та на умовах, у ній зазначених.

30.12.2013 р. учасниками спільної діяльності підписано додаткову угоду до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями. Відповідно до змісту цієї угоди учасники спільної діяльності дійшли згоди прийняти фізичну особу-підприємця Полозкову Р.Я учасником спільної діяльності. Розмір частки визначено 58,01 % (а.с. 164 т.2). Розмір частки ФОП Халілова Н.С.о., як учасника спільної діяльності - 0%.

Умовами цієї угоди передбачено, що Полозкова Р.Я. набуває прав учасника простого товариства з розміром вкладу 58,01% разом з набранням чинності угоди про задоволення вимог заставодержателя. Тобто, дана угода підписана з відкладальною умовою, оскільки в частині визначення розмірів вкладів учасників набирає сили одночасно із набранням сили угоди про задоволення вимог заставодержателя від 30.12.2013 р. і припиняє свою дію у випадку припинення Договору застави майнових прав від 30.12.2013 р. (п. 3.1., 3.2. Додаткової угоди).

Додаткова угода до Договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями підписана усіма учасниками спільної діяльності: ФОП Халіловим Н.С.О., представником від «Концерну «Райський уголок» КТ, представником ДП «Райський уголок», представником ТОВ «ТСК «Столиця», ФОП Полозковою Р.Я. та ФОП Гаджиєвим Р.В. - позивачем та дружиною позивача, ОСОБА_6 яка діє від імені чоловіка на підставі довіреності від 17.10.2013 р..

У зв'язку з невиконанням Халіловим Н.С. огли своїх зобов'язань за договором позики, 20.10.2014 р. учасниками спільної діяльності підписано додаткову угоду до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, якою прийнято до складу учасників спільної діяльності фізичну особу-підприємця Полозкову Р.Я. Розмір частки визначено 58,01%. Розмір частки ФОП Халілова Н.С.О., як учасника спільної діяльності - 0%.

Як вбачається з матеріалів справи, спільна діяльність згідно Договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями в новому складі учасників (зокрема ФОП Полозкова Р.Я., Концерн «Райський уголок» КТ, ДП «Райський уголок», ФОП Гаджиєв Руслан Вейсович) - продовжувалась до 09.09.2015 р.

Додатковою угодою до договору про спільну діяльність від 31.08.2015 р. (т.с.1 арк.с. 84-85, 227) учасники спільної діяльності, зокрема, внесли зміни до п.п. 8.12, 8.13 договору та погодили, що договір може бути припинений на підставах, передбачених ст. 202 ГК України. Про припинення договору сторони складають протокол, а також підписують акт приймання-передачі, яким фіксується вид майна та його вартість.

09.09.2015 р. учасниками договору про спільну діяльність (ФОП Полозкова Р.Я., Концерн «Райський уголок» КТ, ДП «Райський уголок», ФОП Гаджиев Руслан Вейсович) було прийнято рішення про припинення договору спільної діяльності, розподіл часток учасників (Протокол спільного засідання учасників договору про спільну діяльність від 09.09.2015 р. - т.с.1 арк.с. 127-131, 220-224). Про передачу спільного майна учасниками було підписано Акт від 09.09.2015 р. (арк.с. 225-226).

Отже, заперечуючи проти дійсності спірних договорів, ФОП Гаджиєв Р.В. зазначає, що не був повідомлений про існування договорів позики та застави майнових прав на частку вкладу у спільній діяльності ФОП Халілова Н.С.О., укладеного між останнім та ФОП Полозковою Р.Я. і не надавав своєї згоди на заставу майнових прав на частку у спільній діяльності, що порушило його права як учасника спільної діяльності, зокрема переважне право купівлі такої частки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 203, 215, 1130, Цивільного кодексу України та умови Договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, встановив законність укладення спірних угод. Судом першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вимоги позивача придбати часту вкладу у спільній діяльності, належну ФОП Халілову Н.С.О. позивачем як 30.12.2013 р. так і в подальшому, тому визнав позовні вимоги безпідставними і дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Отже, сторони спільної діяльності підписавши договір про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, визначили свої права та обов'язки, а також порядок їх здійснення та реалізації.

Частиною 1 статті 1134 ЦК передбачено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Відповідно до статті 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до частини 1, 4 статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Як зазначалось, пунктом 8.11 договору про спільну діяльність в редакції від 01.02.2005 р. передбачено, що учасники спільної діяльності домовились, що продаж частки третім особам допускається тільки після відмови сторін від придбання такої долі та за їх письмовою згодою. Продаж частки тертім особам на умовах більш вигідних, ніж тих, що були запропоновані сторонам - не допускається. Договір про продаж частки третім особам підписується всіма сторонами договору спільної діяльності. В іншому випадку він не створює правових наслідків відносно спільної діяльності та спільного майна.

Колегія суддів зазначає, що а ні законом, а ні договором про спільну діяльність не визначено форму відмови сторін спільної діяльності від придбання долі (усна чи письмова), а також не затверджено форму письмової згоди учасника спільної діяльності на відчуження частки.

Додаткова угода від 30.12.2013 р. до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, підписана усіма учасниками спільної діяльності та дружиною позивача, містила посилання на угоду про задоволення вимог заставодержателя від 30.12.2013 р. та умову про її наслідки, а саме включення ФОП Полозкової Р.Я. до складу учасників спільної діяльності із розміром частки у 58,01%, яка належить ФОП Халілову Н.С.О. та на договір застави майнових прав від 30.12.2013 р.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, додаткова угода від 30.12.2013 укладена в порядку ст. 212 ЦК України, тобто з відкладальною умовою, і набирала сили в частині зміни складу учасників спільної діяльності одночасно із набранням сили угоди про задоволення вимог заставодержателя, тобто з наступного дня, який слідує з дня прострочення ФОП Халіловим Н.С.О. зобов'язання щодо повернення грошової позики. та припиняє свою дію, у разі припинення договору застави майнових прав від 30.12.2013 р, тобто з моменту належного виконання ФОП Халіловим Н.С.О. зобов'язання щодо повернення грошової позики у строк до 30.01.2014 р.

Отже, колегія суддів зазначає, що укладаючи додаткову угоду від 30.12.2013 р. до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, учасники простого товариства, зокрема, ФОП Гаджиєв Р.В., надали згоду на укладення договору позики, договору застави майнових прав та ймовірну зміну в подальшому складу учасників та визначення їх часток в спільній діяльності простого товариства, у випадку набуття чинності угоди про задоволення прав заставодержателя.

Таким чином, доводи апелянта щодо укладення договору застави майнових прав від 30.12.2013 р., угоди про задоволення вимог заставодержателя від 30.12.2013 р. без попередньої згоди позивача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи, що додаткова угода від 20.10.2014 до договору про спільну діяльність укладена та набула чинності у зв'язку з порушенням ФОП Халіловим Н.С. огли умов договору позики, та стала наслідком задоволення вимог заставодержателя шляхом набуття ФОП Полозковою Р.Я. прав учасника простого товариства, колегія суддів зазначає, підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 20.10.2014 до договору про спільну діяльність в формі простого товариства від 18.03.2004 р. (в редакції від 01.02.2005 р.) зі змінами та доповненнями, також відсутні.

До того ж, колегія суддів зазначає. що посилання апелянта на те, що правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки договір позики було укладено 30.12.2013 р., даний договір підписаний сторонами та свідками, позичальник не заперечує проти отримання позики. Також до даного договору укладена додаткова угода про продовження терміну позики, тобто позичальнику надано більш тривалий час для її повернення. ФОП Полозкова Р.Я. стала учасником спільної діяльності тільки 20.10.2014 р., тобто після закінчення терміну надання позики.

На цій підставі також не можна вважати, що і угода про задоволення прав заставодержателя не спрямована на реальне настання правових наслідків, оскільки вона набула чинності тільки у зв'язку з невиконанням ФОП Халіловим Н.С. огли своїх зобов'язань за договором позики та після того, як у ФОП Халілова Н.С. огли закінчився строк повернення позики.

Також доводи апелянта щодо неможливості укладення договору позики, договору застави майнових прав від 30.12.2013 р. одночасно з угодою про задоволення вимог заставодержателя не є обгрунтованими, з огляду на приписи частини 1 ст. 212 ЦК України, згідно якої, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Як досліджено колегією суддів сторони правочину обумовили, що угода про задоволення вимог заставодержателя від 30.12.2013 р. вступає в силу з дня наступного за останнім днем, передбаченим договором позики для повернення суми позики відповідно до умов договору позики (п. 3 угоди).

Таким чином, позивачем не наведено обгрунтованих підстав для визнання недійсними спірних договорів.

Разом з тим, колегія суддів зауважує. що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В розумінні ст. 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як встановлено колегією суддів з 09.09.2015 року спільна діяльність простого товариства припинена на підставі протоколу спільного засідання учасників договору про спільну діяльність від 09.09.2015 р. Тому, з цього моменту майнові права (частки) виражені у відсотковому відношенні, як об'єкти цивільних правовідносин, припинили своє існування.

З огляду на викладене, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не направлений на його відновлення та захист.

Зазначені вище обставини, в їх сукупності, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, як неправомірних.

На цій підставі також правомірним є висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви ФОП Полозкової Р.Я. про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, рішення Господарського суду Харківської області від 08.12.2017 у справі № 922/2295/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гаджиєва Р.В. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08.12.2017 у справі №922/2295/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.03.18

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.