КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 910/24054/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Камінський Р.І. (ордер. РН-559 № 17 від 05.03.2018р.);

від відповідача: Овчаренко Р.В. (дог. №2/17 від 01.12.2017 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2017р.

по справі № 910/24054/16 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 133 275,98 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Корицький Олександр Олександрович звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 133 275,98 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.05.2017 р. у справі № 910/24054/16 позов фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича задоволено повністю: стягнуто з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича 129 643 грн. 00 коп. - несплаченого страхового відшкодування, 1 996 грн. 50 коп. - пені, 1 636 грн. 48 коп. - 3% річних.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач - приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2017 р. у справі № 910/24054/16 та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити повністю. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив на те, що суд першої при прийнятті рішення не прийняв до уваги, що з урахуванням п. 11.6.1. Правил страхування застраховане майно було повністю знищене. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції проігноровані висновки, викладені у звіті щодо оцінки майна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" прийнято до провадження та призначено справу № 910/24054/16 до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (43001, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 1б). Провадження у справі зупинено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 р. було поновлено провадження у справі № 910/24054/16.

В судовому засіданні 06.03.2018 р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2018 р. проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як підтверджується матеріалами справи, 03.01.2016 року між приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) та фізичною особою-підприємцем Корицьким Олександром Олександровичем (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування майна серії 212/01 №175/000/16 0000023 (Договір, том 1, а.с. 11).

Відповідно до п. 4 Договору предмет договору - майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням Майном, зазначеним в п. 5 Договору".

Пунктом 5 Договору передбачено, що страхується наступне майно: сушилка для лісо-пиломатеріалу вартістю 200 000,00 грн., столярний цех вартістю 10 000,00 грн., приміщення пилорами вартістю 50 000,00 грн. Місцезнаходження майна: Рівненська область, Березнівський район, с. Зірне, вул. Радянська, 48.

Відповідно до п. 5.3 Договору у разі страхування нерухомого майна (крім земельних ділянок), за Договором на страхування приймаються: конструктивні елементи Майна, зазначеного в. п. 5 Договору.

Пунктом 7 Договору визначено перелік страхових випадків. Зокрема, страховим випадком є втрата, знищення (загибель) або пошкодження Майна внаслідок обраних нижче страхових ризиків: 7.1. Вогневі ризики: 7.1.1. пожежа, 7.1.2. вибух, 7.1.3. пошкодження димом, 7.1.4. удар блискавки, що викликав пожежу.

Страхова сума становить 350 000,00 грн. (п. 6 Договору).

Відповідно до п. 13.3. договору страхувальник підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Правилами та усіма умовами страхування, викладеними на всіх сторінках цього договору.

31.03.2016 року настав страховий випадок передбачений договором страхування, а саме пожежа, за адресою: Рівненська область, Березнівський район, с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48, що підтверджується актом про пожежу від 31.03.2016 року (а.с.13).

Як зазначає позивач, внаслідок пожежі знищено перекриття будівлі сушилки на площі 286 кв.м,, покриття-металопрофіль на площі 286 кв.м., 8 вентиляторів осьових для переміщення повітря, 36 метрів кубічних дошок, 12 радіаторів, пошкоджено 2 осьових вентилятора для переміщення повітря, 70 метрів кубічних дошок, стіни сушили, вхідні ворота, вхідні двері в сушилку.

Відповідно до Висновку експертного дослідження №161102/4_ЮШ будівельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року (том 1, а.с. 14), який виконаний судовим експертом - Шекелем Юрієм Васильовичем Приватного підприємства "Експерт-Рівне-Консалт", вартість відновлювального ремонту по відновленню пошкодженого майна - покриття та перекриття будівлі сушилки за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н., с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48 станом на 29.11.2016р. становить: 151 693,00 грн. (а.с.14-18 том1)

Після настання страхового випадку, позивач звернувся до відповідача - приватного акціонерного товариства «Українсько пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши відповідачу необхідний пакет документів для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі вартості відновлювального ремонту по відновленню пошкодженого майна.

Проте, відповідач здійснив відшкодування страхового відшкодування частково в сумі

21 700,00 грн. (а.с. 38 том 1)

Не погоджуючись з частковою виплатою страхового відшкодування , позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 129 643,00 грн. (151 693,00 грн. (вартість відновлювального ремонту по відновленню пошкодженого майна) - 350,00 грн. (0,1 % безумовна франшиза від страхової суми, зазначеної в п.6 договору) - 21700,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) = 129 643,00 грн.)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що страховик (відповідач) помилково виконав частково своє грошове зобов'язання та сплатив страхове відшкодування в розмірі 21 700,00 грн., однак належна страхова сума до виплати з урахуванням 0,1 безумовної франшизи та 21700,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) становить 129 643,00 грн. (151 693,00 грн. (вартість відновлювального ремонту по відновленню пошкодженого майна) - 350,00 грн. (0,1 % безумовна франшиза від страхової суми, зазначеної в п.6 договору) - 21700,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) = 129 643,00 грн.).

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування.

Вимогами статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Як унормовано відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Як вбачається з висновку експертного дослідження №161102/4_ЮШ будівельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту по відновленню пошкодженого майна - покриття та перекриття будівлі сушилки за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н., с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48 станом на 29.11.2016р. становить: 151 693,00 грн. (а.с.18 том1)

Разом з тим, згідно до наявного в матеріалах справи кошторису на ремонтно-будівельні роботи по відновленню пошкодженої будівлі сушилки за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н., с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48 вартість робіт на відновлення пошкодженого пожежою застрахованого майна становило 157 329,38 грн. (а.с. 99 том1)

Згідно з ст. 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Як вбачається з преамбули договору добровільного страхування майна серії 212/01 № 175/000/16 0000023 від 03.01.2016 р. (а.с.11 том 1), вказаний договір був укладений на підставі Закону України «Про страхування» та на умовах Правил добровільного страхування майна (іншого, ніж передбачено п.п. 5-9 ст. 6 Закону України «Про страхування»), зареєстрованих Державою комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 07.05.2009 р. № 1190307.

Крім того, відповідно до п. 13.3. договору страхування позивач своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Правилами страхування та усіма умовами страхування, викладеними на всіх сторінках цього договору.

Відповідно до п. 11.6.1 Правил страхування повним знищенням застрахованого майна за цими правилами вважається таке його пошкодження, коли витрати на відновлення перевищують 70 % дійсної вартості майна.

Згідно зі звітом про оцінку майна - будівлі сушки загальною площею 121,1 кв.м., що розташована за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н., с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48 дійсна вартість пошкодженого пожежею майна станом на 31.03.2016 р. становила 122 500,00 грн. (а.с.100-131 том 1)

З метою встановлення ринкової вартості будівлі сушилки для лісо-пиломатеріалів, що знаходиться за адресою, Рівненська обл.., Березнівський р-н, с. Зірне, вул. Радянська, 48, до моменту настання страхового випадку станом 01.04.2016 р. Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 26.07.2017 р. було призначено у справі № 910/24054/16 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, витрати по оплаті експертизи покладено на позивача Фізичну особу -підприємця Корицького Олександра Олександровича

Однак, 01.02.2018 року від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (Волинське відділення) надійшов лист №86 разом з матеріалами справи №910/24054/16, в якому зазначено, що ухвала Київського апеляційного господарського суду про проведення експертизи залишена без виконання у зв'язку з відсутністю оплати.

Таким чином, враховуючи неможливість проведення у даній справі експертизи для визначення ринкової вартості будівлі сушилки для лісо-пиломатеріалів, що знаходиться за адресою, Рівненська обл., Березнівський р-н, с. Зірне, вул. Радянська, 48, колегія суддів приймає в якості належного та допустимого доказу звіт про оцінку майна - будівлі сушки загальною площею 121,1 кв.м., що розташована за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н., с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48.

Представник позивача не спростував належними та допустимими доказами наданий відповідачем звіт про оцінку майна та не надав суду доказів, що у вказаному звіті оцінка ринкової вартості об'єктів є невірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи встановлену звітом про оцінку майна дійсну вартість будівлі сушилки для лісо-пиломатеріалів, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, с. Зірне, вул. Радянська, 48 та витрати на відновлення пошкодженого майна, колегія суддів дійшла до висновку, що застраховане майно адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, с. Зірне, вул. Радянська, 48 відповідно до п. 11.6.1. Правил страхування вважається повністю знищеним.

Як передбачено абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з п. 16.6 Договору страхове відшкодування виплачується страховиком у розмірі прямого збитку, але не більше розміру страхової суми та/або відповідної страхової суми за окремим предметом Договору, визначеної в Додатку № 1 до Договору, а також з вирахуванням розміру обумовленої в Договорі франшизи та з вирахуванням сум, одержаних Страхувальником та/або Вигодонабувачем в порядку відшкодування заподіяного збитку від третіх осіб.

Відповідно до п. 11.6.1. Правил страхування розмір прямого збитку, заподіяного внаслідок страхового випадку при знищенні застрахованого майна визначається в розмірі дійсної вартості Майна за вирахуванням зносу на дату страхового випадку та вартості наявних залишків, придатних для подальшого використання.

Водночас, згідно з п. 16.7 Договору розмір прямого збитку, заподіяного внаслідок страхового випадку, при знищені страхового майна визначається в розмірі дійсної вартості цього майна з вирахуванням зносу на дату страхового випадку та вартості наявних залишків, придатних для подальшого використання.

Як видно з акту про пожежу від 31.03.2016 року, пожежею було пошкоджено: 2 осьових вентилятора для переміщення повітря, 70 метрів кубічних дошок, стіни сушилки, вхідні ворота, вхідні двері в сушилку.

З огляду на те, що пожежею було пошкоджено покрівлю даху, стіни сушилки, ворота та двері в сушилку, а тому вартість наявних залишків відповідно до Звіту про оцінку майна розраховується наступним чином: 9 800,00 грн. (дійсна вартість фундаменту) + 7 350,00 грн. (дійсна вартість підлоги) + 8 575,00 грн. (дійсна вартість отворів) + 15 925,00 грн. (дійсна вартість оздоблювальних робіт + 22 050,00 грн. (дійсна вартість внутрішніх санітарно-технічних та електричних пристроїв) + 3 675,00 грн. (дійсна вартість інших робіт) = 67 375,00 грн.

Пунктом 8 договору страхування встановлено франшизу у сумі 0,1 % віл суми, зазначеної у п. 6 договору.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Виходячи з наведеного вище, на підставі п.п. 16.6., 16.7. договору розмір страхового відшкодування розраховується наступним чином: 122 500,00 грн. (дійсна ринкова вартість застрахованого майна) - 67 375,00 грн. (вартість залишків) - 350,00 грн. (безумовна франшиза) = 54 775,00 грн.

Разом з тим, враховуючи сплачену відповідачем частину суми страхового відшкодування у розмірі 21 700,00 грн., колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33 075,00 грн. суми страхового відшкодування.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми статей 524, 533- 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних майна від 03.01.2016 р., є грошовим зобов'язанням.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 21.12.2016 р. у справі 6-1003цс16.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Відповідно до п. 14.6 договору страхування за невиконання або неналежне виконання обов'язків за Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі 0,01 % від простроченої суми за кожен день прострочення здійснення страхового відшкодування.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів, здійснивши розрахунок пені за загальний період з 22.07.2016 р. по 22.12.2016 р. на суму 33 075,00 грн., прийшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 509,36 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 22.07.2016 р. по 22.12.2016 р. на суму 33 075,00 грн., дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 417,50 грн. 3% річних.

Стосовно заявлених витрат на проведення експертизи у сумі 5 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2016 року позивач звернувся в ПП "Експерт-Рівне-Консалт" з письмовою заявою, в якій просив надати висновок експертного дослідження стосовно вирішення наступного питання: "Яка вартість відновлювального ремонту пошкодженої будівлі сушили за адресою: Рівненська область, Березнівський район, с. Зірне, вул. Радянська, буд. 48?".

На підставі вказаної заяви експертом - Шекелем Юрієм Васильовичем (свідоцтво МЮУ № 984 від 28.09.2012 року) приватного підприємства "Експерт-Рівне-Консалт" було виготовлено висновок експертного дослідження №161102/4_ЮШ будівельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції станом на час розгляду справи у суді першої інстанції) передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з ст. 41 ГПК України (в редакції станом на час розгляду справи у суді першої інстанції) для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Колегія суддів зазначає, що не може розглядатись як судова експертиза у розумінні статті 1 Закону та статті 41 ГПК в редакціях, які були чинні на момент винесення рішення суду першої інстанції, висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 44 ГПК України (в редакції станом на час розгляду справи у суді першої інстанції) судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ст. 48 ГПК України (в редакції станом на час розгляду справи у суді першої інстанції) витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, визначаються господарським судом.

Із сукупності наведених процесуального права вбачається, що на момент винесення судом першої інстанції судові витрати складались, зокрема, з витрат на проведення судової експертизи.

Оскільки у даному випадку експертиза була здійсненна на замовлення позивача, а тому в розумінні статті 1 Закону України «Про судову експертизу» та статті 41 ГПК України на момент винесення рішення суду першої інстанції вона не вважалась судовою експертизою, у зв'язку з чим у суду були відсутні підстави для покладення витрат у сумі 5 000,00 грн. за складання висновку експертного дослідження №161102/4_ЮШ будівельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року на відповідача.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2017 р. підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2017 року у справі № 910/24054/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2017 року у справі № 910/24054/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича задовольнити частково:

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 40; ) на користь фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 33 075,00 грн. несплаченого страхового відшкодування, 509,36 грн. пені, 417,50 грн. 3% річних та 510,03 грн. судового збору за подачу позову.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Корицького Олександра Олександровича (місце проживання: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 40; ) 1 638,07 судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 910/24054/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови підписано 15.03.2018

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко