РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року Справа № 903/694/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Коломис В.В. , суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Олейник І.В.

від відповідача-2: Наконечний А.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 05.12.17р. суддею Дем`як В.М. у м.Луцьку, повний текст складено 11.12.17р. у справі № 903/694/17

за позовом Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ"

до відповідача 2: Млинівський районний військовий комісаріат

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області

про стягнення 22234,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області звернувся з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" та просить стягнути 22234,49грн. неправомірно отриманих коштів.

В обґрунтування посилається на те, що згідно акту ревізії Державної фінансової інспекції у Волинській області від 23.06.2016р. № 040-23/003, у звіті про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу Млинівським РВК, ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України" з серпня 2014 року по вересень 2015 року включено витрати на виплату середнього заробітку працівнику підприємства Чайці О.М., який відповідно до наказу від 09.09.2014р. № 3297/к був звільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації з 29.08.2014р. Звіти погоджені Млинівським РВК без обумовлення змін, що відбулися стосовно вказаного військовослужбовця.

ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України" отримано кошти в загальній сумі 22234,49грн. для подальшого нарахування працівнику даного підприємства ОСОБА_1 середнього заробітку. Зазначені витрати відповідач включив у звіти про фактичні витрати на виплату середнього заробітку за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року та отримано компенсації за рахунок коштів державного бюджету на суму 22234,49грн, чим завдано збитків бюджету. 27.07.2016р. позивач направив лист з вимогою повернути зайво використанні кошти в сумі 22234,49грн. Листом № 1611 від 12.08.2016р. відповідач відмовив у їх повернені.

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.12.17 року у справі №903/694/17 (суддя Дем`як В.М.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" до державного бюджету неправомірно отримані кошти в розмірі 22234,49грн. та витрати по судовому збору в сумі 1600,00грн.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників відповідача 1 та відповідача 2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації починаючи з 2015 року здійснювало проведення видатків за рахунок коштів Державного бюджету України як компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Використання коштів, виділених на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснювалось Управлінням соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації у відповідності до механізму, визначеного Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. №105.

Для отримання компенсації з державного бюджету середнього заробітку підприємствами, установами та організаціями Луцького району подавалися до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації звіти про фактичні витрати на виплату зазначеної компенсації.

Вказані звіти про фактичні витрати повинні відповідати встановленій формі затвердженій Порядком №105 та погоджені районними (міськими) військовими комісаріатами або військовими частинами, що здійснювали призов на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби.

Аналогічні звіти подавалися до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації ТзОВ Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" за період серпень 2014р. по вересень 2015р.

За період з 28 березня по 23 червня 2016р. включно Державною фінансовою інспекцією у Волинській області проведено ревізію в управлінні соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації та складено акт ревізії використання коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівникам, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг Управлінням соціального захисту населення Луцької райдержадміністрації за період з 01.01.2014р. по 31.03.2016р. від 23.06.2016р. № 040-23/003.

У ході здійснення вказаної ревізії було перевірено правомірність призначення компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно акту ревізії Державної фінансової інспекції у Волинській області від 23.06.2016р. № 040-23/003, у звіті про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу Млинівським РВК, ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України ЛУ" з серпня 2014 року по вересень 2015 року включено витрати на виплату середнього заробітку працівнику підприємства ОСОБА_1 , який відповідно до наказу від 09.09.2014р. № 3297/к був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації з 29.08.2014р. Звіти погоджені Млинівським РВК без обумовлення змін, що відбулися стосовно вказаного військовослужбовця.

На запит ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України" від 26.11.2015р. № 5829/12 надісланий на адресу Млинівському РВК, щодо підтвердження проходження військової служби працівником ОСОБА_1 після завершення 12 місяців з дати його увільнення, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відповідь, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за станом здоров`я ще 03.10.2014р. і не є призваним на службу у ЗСУ по мобілізації.

Відповідно до частини 11 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, особи, звільнені з військової служби зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України) для взяття на військовий облік.

Проте в зазначений період, після звільнення з військової служби 03.10.2014р., ОСОБА_1 для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, документів та будь - якої іншої інформації про дострокове звільнення даного військовослужбовця від командування військової частини не надходило.

Фактичний період проходження військової служби, по частковій мобілізації ОСОБА_1 становить з 29.08.2014р. по 03.10.2014р., про дострокове звільнення з військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 стало відомо лише 23.11.2015р.

Через неявку працівника ТзОВ Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ - ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було підстав для не погодження звітів про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним військову службу за призовом під час мобілізації, в частині підтвердження призову та проходження військової служби поданих ТзОВ Кромберг енд Шуберт Україна.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" окремим видом служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу, громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період або день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального - закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105 "Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом" визначено механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (далі - працівники), за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом" (далі - бюджетні кошти) (п. 1 Постанови).

За п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105, головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є, зокрема, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105 для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Пунктами 5, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105 передбачено, що обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені ст. 115 Кзпп України.

Враховуючи викладене, підприємство, установа, організація, на яких працювали працівники на час призову, мають здійснити нарахування та виплату в строки, встановлені ст. 115 КЗпП України, середньої заробітної плати (здійснити "фактичні витрати") та щомісяця до 15 числа надавати інформацію про свої витрати органу соціального захисту населення для їх компенсації із Державного бюджету України.

ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України ЛУ" подано до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації звіти з жовтня 2014р. по вересень 2015р. про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку ОСОБА_1 на загальну суму 22234,49грн.

Позивач Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області платіжними дорученнями № 1705 від 25.12.2015р., № 1713 від 28.12.2015р., № 1719 від 29.12.2015р., № 1720 від 30.12.2015р. була виплачена ТзОВ Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ компенсація середнього заробітку працівникам призваним на військову службу на особливий період за 2014 рік, в списках на відшкодування був зазначений і ОСОБА_1 за жовтень 1884,80грн, листопад 1799,12грн., грудень 2056,14грн.

При цьому, ОСОБА_1 , який був призваний Млинівським РВК 29.08.2014р. на підставі Указу Президента України від 21.17.2014р. № 607 "Про часткову мобілізацію", звільнений в запас за станом здоров`я згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.10.2014р. № 236.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що працівнику ТзОВ "Кромберг енд Шуберт України ЛУ" - ОСОБА_1 нараховано середній заробіток в сумі 22234,49грн. за період коли він фактично не користувався правом на отримання вказаних гарантій, зазначені витрати підприємства безпідставно було включено у звіти про фактичні витрати на виплату середнього заробітку за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року та отримано компенсацію за рахунок коштів державного бюджету на суму 22234,49грн. В зв`язку з зайвим відшкодуванням ТзОВ Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" компенсації з державного бюджету середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідач -1 неправомірно отримав кошти за рахунок державного бюджету на загальну суму 22234,49грн.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносити регулюються ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно та ч. 1 ст. 1172 ЦК України, згідно якої, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З огляду на це, позовні вимоги було задоволено.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: з) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Колегія суддів зазначає, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи законом.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки виплата спірної суми коштів Позивачем Відповідачу-1 здійснена у зв`язку із передбаченою у ст.119 КЗпП України підставою, й за своїм змістом апріорі не може розглядатися як збагачення підприємства за рахунок Позивача, оскільки безпосереднім призначенням відповідних коштів є КОМПЕНСАЦІЯ ФАКТИЧНИХ ВИТРАТ підприємства на виплату працівнику середнього заробітку. Окрім того, звернення на отримання відповідної виплати підприємством здійснено в спосіб та у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Із вищезазначеної норми вбачається, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14).

Згідно ст. 3,4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами врегульовано законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у господарській справі №903/694/17 є правовідносини стосовно компенсації підприємству фактичних витрат з оплати середнього заробітку працівнику, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року включно.
У відповідності до частин 2, 3 ст.119 КЗпП України, у редакції, що діяла під час спірних правовідносин, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу" і "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів, а саме: на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Закон України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" прийнятий не у відповідності до норм Кодексу законів про працю України, здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, про що чітко зазначено у преамбулі Закону.

Таким чином, норми Кодексу законів про працю України та норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є спеціальними, але регулюють різні за правовою природою види правовідносин та не можуть підміняти чи заміняти один одного, не мають пріоритету один проти іншого, оскільки застосовуються в різних сферах.

Відповідно до Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу. При цьому згідно статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно- правовими актами.

Зважаючи на викладене судова колегія констатує, що фізична особа ОСОБА_1 у спірний період (з жовтня 2014 р. по вересень 2015 р.) не перебував у трудових відносинах з ТОВ "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" в розумінні положень Кодексу законів про працю України, що вказує на помилковість застосування місцевим судом ст. 1172 ЦК України.

Згідно п.2.9 р.2 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони від 26.05.2014р. №333 особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків особового складу військової частини згідно з наказом по стройовій частині з дня їх вибуття.

Згідно п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 - далі Положення №1153, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття їх на військовий облік. (Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття їх на військовий облік. ( ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.260 Положення №1153).

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 , який був призваний Млинівським РВК 29.08.2014р. на підставі Указу Президента України від 21.17.2014р. №607 "Про часткову мобілізацію" звільнений в запас за станом здоров`я згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.10.2014р. №236, але фактично з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на облік майже через рік - 23.11.2015р., чим порушив вищевказані норми спеціального законодавства.

Колегія суддів зазначає, що саме через неявку працівника ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовою комісаріату не було підстав для не погодження звітів про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації в частині підтвердження призову та проходження військової служби, поданих ТОВ "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ".

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ч.1 ст.1172 ЦК України, оскільки шкода заподіяна неправомірними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 не пов`язана із виконанням ним трудових (службових) обов`язків, а зумовлена порушенням зобов`язань, покладених на нього у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Таким чином судова колегія дійшла висновку, що відповідачем - ТОВ "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" не вчинялись будь-які незаконні дії при отриманні компенсації виплат, передбачених Порядком № 105 з доповненнями, та останнє не може нести відповідальність за дії бувшого працівника, вчинені не під час виконання трудових обов`язків. Відтак, суд вважає позов необгрунтованим та безпідставним і в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. За умовами п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне норм матеріального права.

З огляду на вищевказане апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Витрати за розгляд апеляційної скарги згідно п. 2 ч. 4, ч. 14 ст. 129 ГПК України покладаються на Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" задоволити.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 05.12.17 року у справі №903/694/17 скасувати. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Стягнути з Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (43001, м.Луцьк, вул. Ковельська 53, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" (45606, Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Європейська, 1, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2400,00 грн. за розгляд апеляційної скарги.

4. На виконання постанови суду господарському суду Волинської області видати наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст.287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складений "15" березня 2018 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.