ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 року м.Дніпро Справа № 904/9737/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

Секретар судового засідання: Пінчук Є.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Маньчин О.О., довіреність №18-88 від 15.12.2017 р., адвокат;

від відповідача: Єфремов В.О., довіреність №21 від 02.01.2018 р., адвокат.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", м.Кривий Ріг, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 (повне рішення складене 19.12.2017р., суддя Бєлік В.Г.) у справі №904/9737/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 2 015 980,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/9737/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (50057, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) - 480 910,40 грн. - пені, 138 128,62грн. - 3% річних, 528 564,66грн. - інфляційних втрат та 28 034,54грн. витрати по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" пені в розмірі 721 365, 60 грн., інфляційних втрат в розмірі 528 564,66грн., 3% річних - 138 128,62грн, 30239, 71 грн. судового збору та винести в цій частині нове рішення про стягнення з ТОВ "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на користь ПАТ "Запорізький завод феросплавів" пені в розмірі 240 455, 20 грн. та 18034, 14 грн. судового збору.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, штрафні санкції є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та просить стягнути проценти річних та індекс інфляції, які в певні мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому, як зазначає скаржник, при зменшенні розміру штрафних санкцій позивач не несе негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Скаржник вважає, що заявлений розмір штрафних санкцій (пені) та стягнутий судом у розмірі 721 365, 60 грн., занадто великий та не відповідає обставинам справи, розміру понесеним збиткам позивачем, може призвести до ускладнення та навіть зупинки діяльності підприємства, тому підлягає значному зменшенню.

Крім того, посилаючись на приписи ч.3 ст. 692 ЦК України, ст.ст.549, 625 ЦК України, скаржник вважає, що одночасне нарахування та пред'явлення до стягнення і пені, і 3% річних є необґрунтованим та протиправним, оскільки вказане не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін. Так, позивач вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим, таким, що повністю відповідає матеріалам справи та положенням діючого законодавства. Позивачем зазначено, що місцевим судом повністю з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи щодо вимог позивача як правомірних та таких, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.01.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", м.Кривий Ріг, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/9737/17 колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В. (доповідача), судді: Кузнецов В.О., Чередко А.Є. Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 13.02.2018.

13.02.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2018 р.

01.03.2018 р. у судовому засіданні голошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (покупець) укладений договір поставки № 11-17/11 від 23.12.2016.

Згідно п.1.1. договору з метою здійснення господарської діяльності "покупець" зобов'язується прийняти і сплатити, а "постачальник" поставити продукцію виробництва Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", іменовану надалі "товар".

У відповідності до п. 6.1. договору умови поставки - FCA склад "постачальника" (згідно ІНКОТЕРМС 2000р.).

Пунктом 2.3. договору встановлено, що загальна сума договору складається із загальної вартості постачань, здійснених на підставі Специфікацій в період дії цього договору, які є невід'ємною частиною договору.

Кількість "товару", що відвантажується, визначається за ціною, вказаною в специфікації, із застосуванням коефіцієнта вказаного в п. 2.3. цього договору (п. 6.7. договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що покупець повинен здійснити оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів від дати поставки товару.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що в разі порушення покупцем строків оплати передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожний день прострочення оплати.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 28 054 963,54 грн., що підтверджується специфікаціями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 39-55, т.1). Отримання товару по специфікаціям підтверджується підписом на них повноважного представника відповідача.

Встановлено, що оплата товару покупцем проведена повністю, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 56-144, т.1), але з порушенням строків, які передбачені п. 5.1. договору.

У зв'язку з чим, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення суму пені за загальний період з 21.02.2017 по 06.09.2017, яка складає 1 261 270,98 грн., 3% річних у загальному розмірі 141 786,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 612 922,77 грн. (а.с. 9-15, т.1),

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У розумінні ч.1 ст.230 Господарського кодексу пеня є одним з видів неустойки.

Право позивача на стягнення пені передбачено п.8.2 договору.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за контррозрахунком відповідача сума пені складає 1 202 276,00грн., сума 3% річних складає 138 128,62грн., а сума інфляційних втрат - 528 564,66грн.

Як встановлено судом першої інстанції, та з чим погоджується апеляційний суд, різниця в нарахуваннях пов'язана з коригуванням ціни отриманого товару згідно коригуючих рахунків, оформлених позивачем на підставі порядку визначення вартості товару, встановленого у специфікаціях.

Отже, стягнення господарським судом на користь позивача 1 202 276, 00 грн. пені, 138 128,62 грн. 3% річних, 528 564,66 грн. інфляційних втрат, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, оскільки судом розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача перевірено, виявлено помилки та проведено вірне нарахування.

Крім того, колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення щодо зменшення проведеного нарахування належних до сплати штрафних санкцій, оскільки таке право суду передбачено ч.1 ст.83 ГПК України.

Судом при зменшенні пені дотримано вимоги ст.551 ЦК України, враховано роз'яснення п.3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", враховано інтереси обох сторін, ступінь виконання сторонами умов договору, співвідношення заявлених санкцій та наслідки порушення відповідачем зобов'язання.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що помилкове визначення судом розміру відсотків, на які було зменшено суму належних до сплати штрафних санкцій, не є підставою для зміни рішення господарського суду.

Посилання скаржника на те, що одночасне нарахування та пред'явлення до стягнення і пені, і 3% річних є необґрунтованим та протиправним, оскільки вказане не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, спростовуються наступним.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", м.Кривий Ріг, залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 у справі №904/9737/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06.03.2018р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко