ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року Справа № 904/7024/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.(доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Вечірко І.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року у справі № 904/7024/17, суддя Назаренко Н.Г., повний текст рішення складено 24.11.2017р.

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

про визнання договору на постачання теплової енергії укладеним

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулося Комунальне підприємство теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору № 4626 від 17.05.2017 про постачання теплової енергії укладеним ( в редакції позивача).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року ( суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено у повному обсязі.

Визнано укладеним між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір № 4626 від 17.05.2017р. про постачання теплової енергії.

Рішення суду мотивовано тим, що фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають із теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів". Оскільки відповідач отримує теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб, між ним та позивачем має бути укладено договір на поставку (купівлю-продаж) теплової енергії. Поставка теплової енергії у нежилі приміщення не може відбуватися відповідно до умов Типового договору про надання послуг з централізованого опалення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (далі - ПКМУ № 630).

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся в Дніпропетровський апеляційний господарський суд з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.01.2017р.

В апеляційній скарзі йдеться про те, що:

- відповідач володіє майном, що знаходиться по вул. Свято-Миколаївська, 31, прим.2 м.Кривий Ріг не як підприємець, а як фізична особа громадянин України та не використовує дане приміщення в своїй підприємницькій діяльності.

- позивач направив на адресу відповідача один примірник договору на постачання теплової енергії № 4626 від 17.05.2017, чим позбавило реалізувати право відповідача щодо протоколу узгодження розбіжностей.

- у справі 904/667/16 прийнято постанову, що набрала законної сили, якою встановлено, що відповідач є споживачем житлово-комунальної послуги, а не покупцем товару.

- позивач у даному випадку є виконавцем послуги. Між позивачем та відповідачем необхідно укладати договір на підставі типового договору про надання послуг з теплопостачання, затвердженого Постановою КМУ №630. Представник відповідача правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що з апеляційною скаргою не погоджується та вважає рішення суду законним, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леніна, буд. 31, прим. 2, право власності на яке набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.03.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_2 та зареєстровано за №1148 (а.с.14).

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", згідно п.2.1. Статуту, створено з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергій споживачам.

Договір на постачання теплової енергії між сторонами по справі укладений не був.

Листом № 1785/13 від 18.05.2017р., позивач направив відповідачу два примірники договору на постачання теплової енергії від 17.05.2017р. № 4626, які були отримані відповідачем 26.05.2017р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відповідача про отримання кореспонденції.

12.07.2017р. відповідач звернувся до відповідача з заявою, якою повідомив, що ФОП ОСОБА_1 було отримано супровідний лист з проектом договору на постачання теплової енергії №4626 від 17.05.2017 в 1-му екземплярі, всупереч вимогам ст. 181 ГК України. ФОП ОСОБА_1, маючи на меті підготовку протоколу розбіжностей до проекту договору на постачання теплової енергії, фактично не мав юридичних підстав складання такого протоколу розбіжностей з подальшим направленням його разом з договором на адресу КПТМ "Криворіжтепломережа", через відсутність другого примірника договору. Крім того, ФОП ОСОБА_1 зазначив, що на теперішній час діє договір від 30.11.2015р. з протоколом узгодження розбіжностей від 18.01.2016 в редакції ФОП ОСОБА_1 та просив звернути увагу, що до теперішнього моменту позивач не розпочав виконувати за даним договором обовязки щодо забезпечення приміщення по вул. Свято-Миколаївська, 31, прим. 2 індивідуальними засобами обліку теплової енергії та відповідною документацією.

Дані обставини, крім кількості примірників договору, направлених відповідачу, не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України, укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов?язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом

Згідно ст. 275 ГК України, відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Обов?язковість укладання договору на надання послуг з теплопостачання передбачена ч.4 ст.19, ч.3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання».

Господарський суд правильно дійшов висновку, що відпуск і споживання теплової енергії без оформлення договору не допускається.

При цьому, проаналізувавши дії сторін, відповідно до ст..181 ГК України, суд зазначив, що відповідачем не було складно протокол розбіжностей до проекту договору і надіслано позивачу. Отримання відповідачем лише одного примірника не позбавляло його можливості направити позивачу свій екземпляр договору разом із протоколом розбіжностей у строки, встановлені законодавством.

Оскільки приміщення офісу, що належить на праві власності відповідачу не відноситься до житлового фонду, відповідач отримує теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб, то між ним і позивачем повинен бути укладений договір на поставку (купівлю-продаж) теплової енергії.

Колегія суддів погоджується з даним висновком господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги з наступних підстав.

З договору купівлі-продажу від 19.03.2005р. вбачається, що ОСОБА_1 придбав нежитлове приміщення, як фізична особа.

З 03.02.1998р. ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На вимогу суду, представниками позивача 06.02.2018р. здійснено вихід на вул. Свято-Миколаївська, 31 і оглянуто прим. 2, яке належить відповідачу, та разом з представником ТОВ «Дивобуд», яке є балансоутримувачем будинку № 31 по вул..Свято-Миколаївській, складено Акт.

Згідно даного акту та наданих фотокопій, в нежитловому приміщенні ФОП ОСОБА_1 знаходиться кабінет адвоката «Юридичні послуги» (а.с.233-237).

Доводи відповідача про невикористання приміщення в підприємницькій діяльності ні чим не підтверджені і спростовуються вищенаведеним.

Що стосується направлення, як заявляє відповідач одного примірника договору, то як вже зазначав вище суд, дана обставина не позбавляла відповідача можливості направити позивачу свій примірник договору з протоколом розбіжностей.

У справі 904/667/16, на яку посилається відповідач, не встановлювався факт того, що відповідач є споживачем житлово-комунальної послуги, а не покупцем.

При розгляді справи судом було встановлено, що зі змісту запропонованого позивачем до підписання проекту договору вбачається, що його предметом є постачання споживачу теплової енергії в гарячій воді на потреби опалення та гарячого водопостачання в приміщення за вищевказаною адресою, площею 43,40 кв.м, яке використовується під офіс. Тобто фактично позивач запропонував відповідачу до укладення договір купівлі-продажу теплової енергії.

Зазначене нежитлове приміщення розташоване в житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення; спірне приміщення відповідача опалюється за рахунок приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем; позивач здійснює передачу послуги з опалення відповідачу саме на відгалуженні від стояків у межах нежитлового приміщення відповідача.

Окрім того, відповідач не використовує отриману від позивача теплову енергію для виробничих потреб, тобто відмінних від предмету надання житлово-комунальних послуг; відповідач є кінцевим споживачем наданої йому послуги з опалення та не здійснює її використання для інших потреб.

Враховуючи, що спірне приміщення використовується як офіс, опалення приміщення спрямоване на забезпечення умов перебування осіб у цьому приміщенні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг можливо якщо запропонований виконавцем договір відповідає типовому договору. Однак поданий позивачем проект договору не відповідав Типовому договору, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933).

Доводи відповідача про те, що між сторонами повинен бути укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, а не договір купівлі-продажу теплової енергії не приймаються до уваги з наступних підстав.

Закон України «Про теплопостачання» є спеціальним законом і відповідно до преамбули, визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Згідно ст..1 Закону, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

Частиною 4 статті 19 Закону встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 Правил користування тепловою енергією (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Правила є обов'язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії (п.2).

Згідно п.3 Правил, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п.4).

Оскільки відповідач є суб?єктом підприємницької діяльності. Укладання договору. предметом якого є купівля-продаж теплової енергії не суперечить закону.

З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити в силі.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року у справі № 904/7024/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05.03.2018р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.Г. Іванов

__________________ ОСОБА_3