ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року Справа № 923/10/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Фінаровій О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг», місцезнаходження: 02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15, ідентифікаційний код: 30262667

до Приватного підприємства «Агро-Максі», місцезнаходження: 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Велика Куликовська, 77-а, ідентифікаційний код: 36346202

про стягнення 568783,86 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Ігнатьєв О.Р., представник за довіреністю від 18.10.2017 року.

від відповідача - не прибув.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (далі - Позивач) звернулося з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Агро-Максі» (далі - Відповідач) заборгованості за Договором поставки № АП-11-0011 від 31.01.2017 року, Додатковим договором до нього № АП-11-0011ДС1 від 27.06.2017 року та Договором поставки № АП-11-0239 від 26.05.2017 року у розмірі 628783,86 грн., з яких: основний борг за договорами 473732,85 грн., відсотки відповідно до п. 5.5. Договорів - 39558,42 грн., штрафні санкції відповідно до п. 5.4. Договорів - 86059,93 грн., 24132,98 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 5299,68 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.ст.174, 193, 232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем договірних зобов'язань з оплати товару, поставленого на підставі вищевказаних договорів.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.01.2018 року. Розгляд справи, на підставі ст. ст. 12, 247 ГПК України здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження.

Справу розглянуто в судових засіданнях 21.02.2018 року та 14.03.2018 року, в межах строку, визначеного ст. 248 ГПК України.

12.02.2018 року від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, за змістом якої останній, з урахуванням часткової оплати Відповідачем боргу за договорами поставки, просив стягнути з нього 568783,86 грн., з яких 413732,85 грн. - основний борг за договорами, відсотки відповідно до п. 5.5. Договорів - 39558,42 грн., штрафні санкції відповідно до п. 5.4. Договорів - 86059,93 грн., 24132,98 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 5299,68 грн. - інфляційні втрати.

Перевіривши повноваження особи, яка підписала заяву про зменшення позовних вимог - представника, уповноваженого представляти інтереси Позивача на підставі довіреності від 18.10.2017 року та наділеного цією довіреністю усіма правами, що надані Позивачу, в тому числі правом заявляти клопотання про зменшення позовних вимог, враховуючи, що вищевказане клопотання заявлено до початку першого судового засідання у справі, судом було прийнято та задоволено заяву Позивача про зменшення позовних вимог, та встановлено нову ціну позову у сумі 568783,86 грн.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові, та просив стягнути з Відповідача на їх користь 568783,86 грн., з яких 413732,85 грн. - основний борг за договорами, відсотки відповідно до п. 5.5. Договорів - 39558,42 грн., штрафні санкції відповідно до п. 5.4. Договорів - 86059,93 грн., 24132,98 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 5299,68 грн. - інфляційні втрати.

Крім цього, просив вирішити питання про повернення переплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 211,04 грн., про що 12.02.2018 року ним подавалася відповідна заява, та питання про повернення сплаченого судового збору у розмірі 900 грн., у зв'язку зі зменшенням позовних вимог, про що 14.03.2018 року через канцелярію суду ним було подано відповідне письмове клопотання.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Ухвала про відкриття провадження, яка направлялася за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася на адресу суду із відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, Відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом подати відзив на позовну заяву Відповідач у строки, встановлені судом, не скористався.

Отже, справа, відповідно до ч.9 ст. 81, п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, була розглянута за відсутності Відповідача за наявними в ній доказами.

В судовому засіданні, 14.03.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, роз'яснено процедуру оскарження рішення.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення позивача, суд

в с т а н о в и в:

31.01.2017 року між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ПП «Агро-Максі» був укладений Договір поставки № АП-11-0011 (далі - Договір-1) (а.с. 19-22). Також, 26.05.2017 року між вказаними сторонами був укладений Договір поставки № АП-11-0239 (далі-Договір-2) (а.с. 24-26). Договори містять аналогічні умови.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 3.3. Договору-1 Продавець (Позивач) зобов'язався у строк до 10.04.2017 року поставити Покупцеві (Відповідачу) товар - засоби захисту рослин за переліком, наведеним у п. 1.1. на загальну суму 523201,25 грн.

За умовами п.п. 1.1., 1.2., 3.3. Договору-2, Позивач взяв на себе зобов'язання, у строк до 26.05.2017 року поставити Відповідачу товар - засоби захисту рослин за переліком, наведеним у п. 1.1. на загальну суму 32750,00 грн.

Також, 27.06.2017 року сторонами був підписаний додатковий договір № АП-11-0011ДС1. (а.с. 23), яким сторони внесли доповнення до договору поставки № АП-11-0011 від 31.01.2017 року. За цим договором Позивач зобов'язався, в строк до 27.06.2017 року поставити Відповідачу засоби захисту рослин, за визначеним переліком на загальну суму 17781,60 грн.

В свою чергу, Відповідач, згідно п. 2.1. Договорів 1, 2, зобов'язався сплатити вартість поставлених Позивачем товарів у наступні строки:

- за Договором-1: не пізніше 20.02.2017 року - 104640,25 грн., не пізніше 20.10.2017 року - 418561,00 грн.;

- за Договором-2: не пізніше 01.06.2017 року - 9825,00 грн., не пізніше 20.10.2017 року - 22925,00 грн.

Оплата за товар, поставлений Позивачем на підставі Додаткового договору від 27.06.2017 року мала бути здійснена Відповідачем у наступні строки: 3556,32 грн. - не пізніше 05.07.2017 року, 14225,28 грн. - не пізніше 20.10.2017 року.

Відповідно до п. 3.2. Договорів-1,2, право власності на товар виникає у Покупця (Відповідача) з моменту передачі товару.

У пунктах 7.1. Договорів 1, 2 визначено, що дані договори набираються чинності з моменту їх підписання і діють до 01.01.2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань.

Позивач умови, визначені у Договорах 1, 2 та у Додатковому договорі від 27.06.2017 року з поставки товару у встановленій кількості на визначену суму виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними: № АП-11-0113 від 31.03.2017 року на суму 489238,75 грн. за Договором-1 від 31.01.2017 року (а.с. 29); № АП-11-0316 від 26.05.2017 року на суму 33962,50 грн. за Договором-1 від 31.01.2017 року (а.с. 28); № АП-11-0319 від 26.05.2017 року на суму 32750,00 грн. за Договором-2 від 26.05.2017 року (а.с. 30); № АП-11-0432 від 27.06.2017 року на суму 17781,60 грн. за Додатковим договором від 27.06.2017 року (а.с. 27).

Відповідачем, товари, поставлені Позивачем на підставі зазначених видаткових накладних були отримані. Видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін.

Однак, Відповідач умови щодо оплати, визначені у Договорах, належним чином не виконав, та за поставлені товари розрахувався лише частково в сумі 160000,00 грн.

Так, згідно з платіжним дорученням № 360 від 15.02.2017 року Відповідачем перераховано Позивачу кошти у сумі 46428,00 грн. (а.с. 31). Відповідно до платіжного доручення № 361 від 15.02.2017 року були перераховані кошти у сумі 53572,00 грн. (а.с. 32). Після звернення Позивача до суду із цим позовом, Відповідачем було сплачено Позивачу 30000,00 грн. за платіжним дорученням № 19 від 03.01.2018 року (а.с. 73) та 30000,00 грн. за платіжним дорученням № 31 від 26.01.2018 року (а.с. 74). Грошові кошти зараховані Позивачем як оплата за поставлений товар за Договором поставки № АП-11-0011, про що ним зазначено як в письмових поясненнях, так і в судовому засіданні.

Таким чином, заборгованість Відповідача за поставлений товар складає 413732,85 грн.

Неналежне виконання Відповідачем зобов'язань з оплати товарів, поставлених Позивачем на підставі Договорів 1, 2 та Додаткового договору від 27.06.2017 року зумовили звернення останнього до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ст. 265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки, до якого відносяться і укладені сторонами Договори, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Належними, допустимими та достовірними доказами Позивачем доведено факт виконання умов договорів в частині здійснення поставки товару у встановлені строки на визначену суму. Натомість, Відповідач взяті на себе договірні зобов'язання не виконав та за отримані товари у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався. Зазначені обставини Відповідачем, у встановленому законом порядку, не спростовані.

Аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 413732,85 грн. за договором поставки № АП-11-0011 від 31.01.2017 року, додатковим договором до нього № АП-11-0011ДС1 від 27.06.2017 року та договором поставки № АП-11-0239 від 26.05.2017 року, є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розділом 5 Договорів 1, 2 сторонами визначена відповідальність за порушення договірних зобов'язань.

Так, у п. 5.2. Договорів 1, 2 сторонами узгоджено, що покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Відповідно до п. 5.4 Договорів 1, 2, у випадку прострочення виконання зобов'язань, передбачених розділом 2 договору більше ніж 10 днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні штраф у розмірі 15 % від ціни Договору.

У п. 5.5. Договорів 1, 2 сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п. 2.1. договорів, вважається, що продавцем пред'явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов'язаний оплатити його в строк не більше 3 банківських днів.

У п.5.3. Договорів 1, 2 сторони також узгодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинне було бути виконане.

Таким чином, Позивачем до стягнення з Відповідача заявлено відсотки відповідно до п. 5.5. Договорів 1, 2 у розмірі 39558,42 грн., штраф відповідно до п. 5.4. Договорів 1, 2 у розмірі 86059,93 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 24132,98 грн., та 5299,68 грн. інфляційних втрат. До позову Позивачем доданий розгорнутий розрахунок штрафних санкцій та компенсаційних витрат із зазначенням періодів виникнення заборгованості, відповідно до договірних умов щодо строків розрахунку за поставлений товар, зміни її розміру в зв'язку із частковою оплатою (а.с. 12-18).

Так, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня, та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт прострочення виконання Відповідачем договірних зобов'язань з оплати поставленого товару, суд, перевіривши розрахунок Позивача щодо заявленої до стягнення пені, здійснений відповідно до періодів виникнення, передбачених договорами, та часткового погашення заборгованості, визнає обґрунтованими вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача пені з 21.02.2017 по 22.12.2017 р., 06.07.2017 по 22.12.2017 р., з 02.06.2017 по 22.12.2017 р. та задовольняє їх у заявленій сумі 24132,98 грн.

Оскільки прострочення виконання Відповідачем договірних зобов'язань з оплати поставленого товару тривало більше ніж 10 днів, правомірним є і нарахування Позивачем штрафу в сумі 86059,93 грн. Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок суми штрафу, суд задовольняє цю вимогу в заявленій сумі, а саме 86059,93 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Договірними умовами передбачено, що в разі невиконання зобов'язання або прострочення виконання зобов'язання з оплати, поставлених товарів, Відповідач сплачує Позивачу 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів

Прострочення Відповідачем виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі договорів поставки, підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з Відповідача відсотків річних та інфляційних збитків є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши, наданий Позивачем розрахунок відсотків річних та інфляційний збитків, здійснений відповідно до періодів виникнення, передбачених договорами, та часткового погашення заборгованості, визнає обґрунтованими вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача відсотків річних та інфляційних збитків з 21.02.2017 по 22.12.2017 р., з 02.06.2017 по 22.12.2017 р. і задовольняє їх у заявленій сумі 39558,42 грн. та 5299,68 грн., відповідно.

Таким чином, аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги Позивача є доведеними, обґрунтованими та задовольняються судом в повному обсязі.

Вирішуючи клопотання Позивача про повернення переплаченого судового збору при подачі позову у сумі 211,04 грн. та повернення судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог у сумі 900,00 грн., суд зазначає таке.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру позивачем сплачується судовий збір за ставкою 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Первісна ціна позову складала 628783,86 грн. Таким чином, Позивач за подання цього позову мав сплатити 9431,76 грн. (628783,86 грн.*1,5%). Однак, Позивачем сплачено 9642,80 грн., тобто на 211,04 грн. більше ніж передбачено законом. Отже, клопотання про повернення судового збору в цій частині суми, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає задоволенню, а переплачена сума судового збору - поверненню.

Також, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», Позивачу повертається судовий збір у розмірі 900,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, Позивачу за рахунок Відповідача відшкодовується судовий збір у розмірі 8531,76 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Агро-Максі» (місцезнаходження: 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Велика Куликовська 77-а, ідентифікаційний код: 36346202) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (місцезнаходження: 02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15, ідентифікаційний код: 30262667) заборгованість у розмірі 568783,86 грн., з яких: 413732,85 грн. основного боргу, 24132,98 грн. пені, 86059,93 грн. штрафу, 39558,42 грн. відсотків річних, 5299,68 інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 8531,76 грн.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (місцезнаходження: 02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15, ідентифікаційний код: 30262667) з Державного бюджету України 1111,04 грн. судового збору, сплаченого ним за платіжним дорученням № 5194 від 22.12.2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/10/18.

4. Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 19.03.2018 року.

Суддя Т.А. Остапенко