Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/1078/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

при секретарі: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Житомирського національного агроекологічного університету

про стягнення 16019,96 грн.

В судовому засіданні 15.02.2018 оголошувалась перерва до 28.02.2018 о 10:00 год.

В судовому засіданні 28.02.2018 оголошувалась перерва до 01.03.2018 о 16:00 год.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 0,09 грн. основного боргу, 3689,83 грн. пені, 239,24 грн. 3% річних, 12090,80 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач допустив порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №1539/15-БО(Т)-10 від 23.01.2015, розрахувавшись за поставлений газ в період з січня по грудень 2015 року з порушенням встановлених строків.

Представник позивача в судове засідання не прибув.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.02.2018 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Додатково звертала увагу суду на те, що акти приймання-передачі надходили до відповідача несвоєчасно. Саме дані акти є підставою для розрахунків між сторонами, без такого акту казначейська служба не приймає платіжне доручення по такій банківській операції. У зв'язку з зазначеними обставинами Житомирський національний агроекологічний університет не мав змоги вчасно перерахувати кошти за отриманий природний газ. Позивач передавав акти наручно, про що є відповідні відмітки на актах.

За клопотанням представника відповідача з метою надання можливості подати додаткові докази щодо несвоєчасної передачі актів позивачем в судовому засіданні оголошувалась перерва до 01.03.2018 об 16:00 год.

В судове засідання 01.03.2018 представник позивача в судове засідання не прибув.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, додаткових доказів не надав, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка від 28.02.2018 (а.с.128).

Оскільки явка представників позивача та відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 202 ГПК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою господарського суду від 29.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом 30 днів з дня початку розгляду по суті.

Тобто, 01.03.2018 спливає строк розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Житомирським національним агроекологічним університетом (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1539/15-БО(Т)-10 (а.с. 10-15).

За умовами п.1.1. та п.1.2. договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачами покупця).

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Пунктом 2.1. договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 262,541 тис.куб.м.

Згідно з п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору сторони передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактичні ціна й вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За умовами п. 5.2. договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу підлягає 6384,70 грн., крім того ПДВ 20% 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

Згідно п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Додатковими угодами до договору, а саме: №1 від 13.03.2015, №2 від 31.03.2015, №3 від 20.04.2015, № 4 від 18.05.2015, № 5 від 31.08.2015, № 7 від 14.09.2015, №8 від 23.11.2015, №9 від 23.11.2015, №10 від 10.12.2015, №11 від 30.11.2015, №12 від 31.12.2015 статтю 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу" статтю 5 договору «Ціна газу», статтю 3 договору «Порядок та умови передачі газу» та статтю 10 договору «Інші умови» було викладено в нових редакціях.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав імпортований природний газ, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії актів приймання-передачі природного газу (а.с. 33-41).

Відповідач в свою чергу в повному обсязі за поставлений природний газ не розрахувався.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розг8ляду справи становить 0,09 грн.

Крім основної суми боргу, позивач просить стягнути з відповідача 3689,83 грн. пені, 239,24 грн. 3% річних, 12090,80 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників учасників справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 1539/15-БО(Т)-10 від 23.01.2015.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 0,09 грн.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що сума пені обрахована позивачем вірно, у відповідності до норм чинного законодавства, а тому вимога про стягнення 3689,83 грн. пені є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 29-32) та перевіреного судом, розмір інфляційних та 3% річних складає 12090,80 грн. та 239,24 грн.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не подав до суду достатніх доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Також посилання позивача щодо не проведення звірки розрахунків між сторонами договору жодним чином не спростовують наявність 0,09 грн. основного боргу.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено факту несвоєчасного повернення продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу) підписаних актів приймання-передачі природного газу.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій (а.с.54-55), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування пені спричинено не наявністю заборгованості в сумі 0,09 грн., а несвоєчасною оплатою вартості поставленого в січні 2015 року природного газу.

З огляду на викладене, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житомирського національного агроекологічного університету (10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 7, ід. код 00493681)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ід. код 20077720) 0,09 грн. основного боргу, 3689,83 грн. пені, 239,24 грн. 3% річних, 12090,80 грн. інфляційних та 1600,00 грн. судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.18

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)