РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2018Справа № 910/23283/17
За позовом Фізичної особи-підприємця Зубахи Дмитра Сергійовича (02098, АДРЕСА_1)

до Фізичної особи-підприємця Харуца Олександра Вікторовича (01133, м. Київ, АДРЕСА_2)

про стягнення боргу у розмірі 473 537,96 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники: не викликалися

встановив :

Фізична особа-підприємець Зубаха Дмитро Сергійович звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Харуца Олександра Вікторовича про стягнення заборгованості у розмірі 473 537,96 грн., з яких: 454 033,19 грн. сума основного боргу, 17 676,20 грн. - пеня та 1 828,57 грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовну заяву Фізична особа-підприємець Зубаха Дмитро Сергійович посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №6/16/05 від 16.05.2016 в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2017 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Також, ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2017 відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Зубахи Дмитра Сергійовича про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

16.05.2016 між Фізичною особою-підприємцем Зубахою Дмитром Сергійовичем (далі - позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Харуца Олександром Вікторовичем (далі - відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу №6/16/05 (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов'язується виростити та передати у власність покупця товар - органічний садивний матеріал ягідних культур (далі - саджанці) у кількості, асортименті та за цінами, що зазначені у специфікації, яка є невівідємною частиною даного договору (додаток №1).

Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору та додатків до нього (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що ціна за одиницю товару та загальна вартість товару на дату підписання даного договору визначається у специфікації до даного договору. Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару може бути змінена в порядку п.п. 3.3.3 даного договору, а також за взаємною згодою сторін.

Ціна договору дорівнює загальній вартості товару, вказаній в Специфікації, скоригованій відповідно до п. 3.3 даного договору (п. 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 договору розрахунки за товар проводяться у наступному порядку:

3.3.1. - 40% загальної вартості товару, визначеної у специфікації до даного договору, покупець сплачує у гривні в момент приймання-передачі товару за актом приймання-передачі;

3.3.2 - решту загальної вартості товару, визначеної у специфікації до даного договору, покупець сплачує протягом серпня-жовтня 2017 року у гривні в розмірі 60% загальної вартості товару.

У випадку девальвації гривні на дату платежу решта загальної вартості товару у порядку даного підпункту сплачується покупцем у розмірі 60% загальної вартості товару, скоригованої відповідно до наступної формули: В=Вбазх (К/К1), де В - 60% загальної вартості товару, що підлягає сплаті відповідно до п. п. 3.3.3. договору; Вбаз - 60% загальної вартості товару, зазначеної у специфікації№1 до даного договору; К - офіційний курс безготівкового продажу долара США, встановлений Національним банком україни на дату проведення розрахунку + 10% від офіційного курсу безготівково продажу долара США, встановленого національним банком України на дату проведення розрахунку; К1 - офіційний курс безготівкового продажу долара США, встановлений Національним банком України на дату підписання відповідної специфікації + 10% від офіційного курсу безготівкового продажу долара США, встановленого національним банком України на дату підписання відповідної специфікації.

Розрахунки за даним договором проводяться покупцем шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок продавця за його банківськими реквізитами, що вказані у даному договорі (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору моментом оплати за поставлений товар є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Зобов'язання покупця з оплати товару вважається виконаним з моменту зарахування на розрахунковий рахунок продавця повної вартості товару, визначеної згідно п. 3.2, п. 3.3 даного договору, або з іншого моменту, якщо сторони шляхом підписання додаткової угоди до даного договору узгодили інший порядок розрахунків, ніж передбачено даним договором (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 4.4 договору приймання-передача товару здійснюється за актом приймання-передачі товару (,за формою згідно додатку №2 до даного договору), що підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. За актом приймання-передачі товар приймається по якості, кількості, асортименту, переліку відповідно до специфікації (додаток №1).

Підписаний сторонами акт приймання-передачі товару фіксує факт передачі товару покупцеві та є підставою для виникнення у покупця обов'язку здійснити остаточний розрахунок за товар у порядку, передбаченому п.п. 3.3.3 даного договору. При цьому перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент 100% оплати вартості товару у порядку, передбаченому п. п. 3.3.3 даного договору (п. 4.6 договору).

Датою передачі товару покупцеві вважається дата підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту приймання-передачі (п. 4.7 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку прострочення виконання зобов'язання з оплати товару покупець зобов'язується сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент такого прострочення, від суми невиконаного чи/та несвоєчасно виконаного зобов'язання щодо оплати товару, за кожен день прострочення виконання зобов'язання за весь час його невиконання. У разі прострочення оплати понад 30 днів з покупця додатково стягується штраф у розмірі 50% від суми прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до 31.10.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами (п. 9.1 договору).

Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування товару - саджанці органічні малини сортів Брусвяна, брусилівський стандарт, брусилівська; кількість - 71 000 шт.; ціну за одиницю - 10 грн.; загальну вартість товару - 710 000 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі товару від 13.06.2016 (додаток №2 до договору), підписаного сторонами, продавець відповідно до умов договору передав у власність покупця, а покупець прийняв 69846 саджанців.

Таким чином, враховуючи, що вартість одного саджанця становить 10 грн., відповідач за отримані 69846 саджанці мав сплатити 698 460,00 грн. відповідно до фактичної кількості поставлених одиниць товару.

Як вбачається з виписки по рахунку позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач частково здійснив оплату отриманого товару, а саме 13.06.2016 здійснив оплату на загальну суму 60 000,00 грн., а 14.06.2016 - на загальну суму 224 000,00 грн., а всього - 284 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідачем станом на час передачі товару було виконано умови п. 3.3.1 договору щодо оплати 40% загальної вартості товару, проте оплата решти суми, а саме 60% загальної вартості товару, була виконана лише частково (698 460,00 грн. - 284 000,00 грн.), у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 414 460,00 грн., а тому враховуючи вимоги п. 3.3.2 договору позивач просив стягнути з Фізичної особи-підприємця Харуца Олександра Вікторовича про суму основного боргу у розмірі 454 033,19 грн., а також пеню у розмірі 17 676,20 грн. та 1 828,57 грн. - 3% річних.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором купівлі-продажу №6/16/05 від 16.05.2016.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що ціна за одиницю товару та загальна вартість товару на дату підписання даного договору визначається у специфікації до даного договору. Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару може бути змінена в порядку п.п. 3.3.3 даного договору, а також за взаємною згодою сторін.

Ціна договору дорівнює загальній вартості товару, вказаній в Специфікації, скоригованій відповідно до п. 3.3 даного договору (п. 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 договору розрахунки за товар проводяться у наступному порядку:

3.3.1. - 40% загальної вартості товару, визначеної у специфікації до даного договору, покупець сплачує у гривні в момент приймання-передачі товару за актом приймання-передачі;

3.3.2 - решту загальної вартості товару, визначеної у специфікації до даного договору, покупець сплачує протягом серпня-жовтня 2017 року у гривні в розмірі 60% загальної вартості товару.

У випадку девальвації гривні на дату платежу решта загальної вартості товару у порядку даного підпункту сплачується покупцем у розмірі 60% загальної вартості товару, скоригованої відповідно до наступної формули: В=Вбазх (К/К1), де В - 60% загальної вартості товару, що підлягає сплаті відповідно до п. п. 3.3.3. договору; Вбаз - 60% загальної вартості товару, зазначеної у специфікації№1 до даного договору; К - офіційний курс безготівкового продажу долара США, встановлений Національним банком україни на дату проведення розрахунку + 10% від офіційного курсу безготівково продажу долара США, встановленого національним банком України на дату проведення розрахунку; К1 - офіційний курс безготівкового продажу долара США, встановлений Національним банком України на дату підписання відповідної специфікації + 10% від офіційного курсу безготівкового продажу долара США, встановленого національним банком України на дату підписання відповідної специфікації.

Підписаний сторонами акт приймання-передачі товару фіксує факт передачі товару покупцеві та є підставою для виникнення у покупця обов'язку здійснити остаточний розрахунок за товар у порядку, передбаченому п.п. 3.3.3 даного договору. При цьому перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент 100% оплати вартості товару у порядку, передбаченому п. п. 3.3.3 даного договору (п. 4.6 договору).

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що договір не містить п. 3.3.3 договору, а тому посилання на цей пункт по всьому тексту договору є технічною опискою, оскільки саме п. 3.3.2 договору регулюється оплата решти 60% вартості продукції та зміни остаточних розрахунків внаслідок коливань курсу національної валюти відносно іноземних валют.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту приймання-передачі товару від 13.06.2016 (додаток №2 до договору), підписаного сторонами, продавець відповідно до умов договору передав у власність покупця, а покупець прийняв 69846 саджанців.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до підписаної сторонами специфікації вартість одного саджанця становить 10 грн., відповідач за отримані 69846 саджанці мав сплатити 698 460,00 грн., тобто відповідно до фактичної кількості поставлених одиниць товару.

Проте, як вбачається з виписки по рахунку позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач частково здійснив оплату отриманого товару, а саме 13.06.2016 здійснив оплату на загальну суму 60 000,00 грн., а 14.06.2016 - на загальну суму 224 000,00 грн., а всього - 284 000,00 грн.

Отже, неоплаченою залишилася частина отриманого товару, а саме на суму 414 460,00 грн., яка мала бути оплачена протягом серпня-жовтня 2017 року.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, та враховуючи вимоги п. 3.3.2 договору щодо зміни остаточних розрахунків внаслідок коливань курсу національної валюти відносно іноземних валют, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає саме 454 033,19 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з останнього пеню у розмірі 17 676,20 грн. та 1 828,57 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку прострочення виконання зобов'язання з оплати товару покупець зобов'язується сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент такого прострочення, від суми невиконаного чи/та несвоєчасно виконаного зобов'язання щодо оплати товару, за кожен день прострочення виконання зобов'язання за весь час його невиконання. У разі прострочення оплати понад 30 днів з покупця додатково стягується штраф у розмірі 50% від суми прострочення.

Враховуючи, що дії відповідача є порушенням умов договору, що, в свою чергу, є підставою для застосування відповідальності відповідно до умов п.6.2 договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату товару, а також захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо 3% річних, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Проте, як встановлено судом, позивачем було нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за договором з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 14,5%, в той час як з 01.11.2017 по 14.12.2017 діяла ставка НБУ у розмірі 13,5%, а з 15.12.2017 по 20.12. 2017 - 14,5%.

Здійснивши власний перерахунок пені з урахуванням вказаних вище ставок НБУ, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення пеня у розмірі 16581,53 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76 - 80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Харуца Олександра Вікторовича (01133, м. Київ, АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Зубахи Дмитра Сергійовича (02098, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2) суму основного боргу у розмірі 454 033 (чотириста п'ятдесят чотири тисячі тридцять три) грн. 19 коп., пеню у розмірі 16581 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одну) грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 1 828 (одну тисячу вісімсот двадцять вісім) грн. 57 коп., та судовий збір у розмірі 7086 (сім тисяч вісімдесят шість) грн. 65 коп., видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складене та підписане 02.03.2018.

Суддя В.О. Демидов