ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р.Справа № 922/40/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, с. Ватутино
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 63625,03 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 010/0525/63/2 від 09.01.2018р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 01.01-14/6715-17 від 23.11.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Навчальний центр оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, с. Ватутино звернувся до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором № 247 (39/7-ПД/11) від 29.07.2011р. про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій в загальному розмірі 63625,03 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків щодо оплати послуг за вищевказаним договором.

Ухвалою господарського суду від 04.01.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Призначено справу № 922/922/40/18 для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29.01.2018р. об 11:50 год.

Протокольними ухвалами від 29.01.2018р., 06.02.2018р., 15.02.2018р. в судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ч. 2. ст. 216 ГПК України.

29.01.2018р. представник відповідача, через канцелярію суду надав відзив на позов (вх. № 2414), в якому проти позову заперечує, з огляду на те, що заборгованість за даним договором у відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується наданими до відзиву копіями платіжних доручень про сплату суми заборгованості в розмірі 23760,00 грн. (платіжні доручення № 16486 від 01.11.2017р., № 16594 від 03.11.2017р., № 17490 від 17.11.2017р., № 18913 від 14.12.2017р.). Також відповідач не погоджується з розрахунком пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зроблених позивачем та просить суд відмовити у задоволенні позову. До наданого до суду відзиву на позов, відповідачем було надано власний контр розрахунок суми пені, інфляційного збільшення боргу та 3% річних.

06.02.2018р. позивачем надано до суду відповідь на відзив (вх. № 3232), в якій позивач зазначив про безпідставність тверджень відповідача про відсутність заборгованості за договором № 247 (39/7-ПД/11) від 29.07.2011р. про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій, оскільки дані платежі не були проведені Державною казначейською службою. Також вважає контр розрахунок суми пені, інфляційного збільшення боргу та 3% річних, наданий до суду відповідачем, безпідставним та просить суд відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов.

15.02.2018р. відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. № 4383), в якій відповідач наголосив на повній сплаті суми основної заборгованості за договором № 247 (39/7-ПД/11) від 29.07.2011р., ще до звернення позивача з даним позовом до господарського суду, а саме 14.12.2018р., в зв'язку з чим, вважає розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача суми пені, інфляційного збільшення боргу та 3% річних помилковим та просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 27.02.2018р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основної заборгованості за договором № 247 (39/7-ПД/11) від 29.07.2011р. про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій в розмірі 23760,00 грн., пеню в розмірі 11379,01 грн., суму, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення сплати заборгованості в розмірі 27220,02 грн., 3% річних в розмірі 1266,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2018р. проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 29.07.2011р. між Навчальним центром Оператавно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, який надалі іменується «Аварійно-рятувальна служба», що діє на підставі Статуту, з одного, та Комунальним підприємством "Харківводоканал", надалі іменується «Об'єкт», що діє на підставі Статуту, укладено договір № 247 (39/7-ПД/11) про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом договору є організація та здійснення Навчальним центром Оперативні-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України цілодобового функціонування структурними підрозділами у режимі постійної готовності до аварійно-рятувального обслуговування об'єктів замовника, з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виконанні на об'єкті надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобіганню виникненню надзвичайних ситуацій технологічного та природного характерів, спрямованих на поліпшення технологічної безпеки об'єктів та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій, у кількості 0,2 оперативної одиниці згідно нормативу виїзду на об'єкт, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварії.

Перелік об'єктів КП «Харківводоканал», які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, визначені в додатку №2 до договору, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 4.1 договору (згідно з внесеними додатковими угодами змінами) встановлено, що вартість функціонування структурних підрозділів Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,2 оперативної одиниці складає 13760,00 грн. , в т.ч ПДВ 2293,33 грн. на місяць. Ця вартість встановлена сторонами на підставі калькуляції і виконана згідно з вимогами порядку визначення розмирів оплати за обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами,

Відповідно до п. 4.2 договору, плата за обслуговування об'єкта здійснюється щомісячним перерахуванням коштів, у термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданим "Аварійно-рятувальною службою" рахунками на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором «Аварійно-рятувальна служба» та «Об'єкт» несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.3. договору за порушення терміну оплати «Об'єкт» сплачує «Аварійно-рятувальній службі» пеню у розмирі 0,1% від простроченої сум і оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується та сплачується пеня.

Згідно зазначеного договору, позивач виконує умови договору про що свідчать акти виконання договору.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором від 29.07.2011р., підтверджується актами виконання умов договору, підписаним повноважними представниками сторін за період з січня по травень 2017 року, на загальну суму 71620,00 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання згідно договору в частині вчасної та в повному обсязі оплати за виконання аварійно-рятувальних робіт не виконує та має заборгованість в загальному розмірі 23760,00 грн.

Направлена на адресу відповідача претензія від 21.09.2017р. залишилась з боку відповідача без відповідного реагування, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. При цьому, позивач, за порушення відповідачем умов договору, просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 11379,01 грн., інфляційні нарахування в розмірі 27220,02 грн., 3% річних в розмірі 1266,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначає позивач, звертаючись до господарського суду із відповідним позовом, за відповідачем обліковується заборгованість за договором № 247 (39/7-ПД/11) про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій в розмірі 23760,00 грн.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданих до суду платіжних доручень № 16486 від 01.11.2017р., № 16594 від 03.11.2017р., № 17490 від 17.11.2017р., № 18913 від 14.12.2017р., відповідачем, до звернення позивача з даним позовом до господарського суду, була сплачена сума заборгованості за договором в сумі 23760,00 грн.

Даний факт був підтверджений сторонами під час судового розгляду даного спору.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту наведених правових норм (ст.45 ГПК України та ст.15 ЦК України) вбачається, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором № 247 (39/7-ПД/11) про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій в сумі 23760,00 грн. не підлягають задоволенню, як неправомірно пред'явлені та в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 11379,01 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.3. договору за порушення терміну оплати «Об'єкт» сплачує «Аварійно-рятувальній службі» пеню у розмирі 0,1% від простроченої сум і оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується та сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань за договором № 247 (39/7-ПД/11) про постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 15.11.2017р., складає 11379,01 грн.

Суд, дослідивши розрахунки суми пені, надані позивачем та відповідачем, зробивши власний перерахунок суми пені, приймає розрахунок пені, наданий позивачем та зазначає, що наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 11379,01 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних в розмірі 1266,00 грн. та суми витрат від інфляції в розмірі 27220,02 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1266,00 грн. та суми витрат від інфляції в розмірі 27220,02 грн., нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в частині задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, б. 2; ) на користь Навчального центру Оперативно рятувальної служби України з надзвичайних ситуацій (63212, Харківська обл., Нововодолазький район, с. Ватутіне; ) пеню в розмірі 11379,01 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в розмірі 27220,02 грн., 3% річних в розмірі 1266,00 грн. та судовий збір в розмірі 1002,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 02.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/40/18