ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/816/16-г/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Кушніра І.В., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися,

відповідачів:

ФОП Борецького В.З. - не з'явилися,

ТДВ "Сервіс Тернопілля" - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Компанія Янус біоекотехнологія"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2017 у справі

за позовом Приватного підприємства "Компанія Янус біоекотехнологія"

до Фізичної особи - підприємця Борецького Володимира Зіновійовича і Товариства з додатковою відповідальністю "Сервіс Тернопілля"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Приватне підприємство "Компанія Янус Біоекотехнологія" (далі - ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Борецького Володимира Зіновійовича (далі - ФОП Борецький В.З.) та Товариства з додатковою відповідальністю "Сервіс Тернопілля" (далі - ТДВ "Сервіс Тернопілля") про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.03.2003, укладеного між відповідачами, вважаючи, що спірний договір суперечить положенням статті 656 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не відповідає вимогам частин 1, 2 статті 203 ЦК України, оскільки ВАТ "Сервіс Тернопілля", як продавець, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу нежитлової будівлі адмінбудинку під літерою "А", площею 754 кв.м, не був власником цього об'єкту нерухомого майна та не володів ним на законних підставах, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0001817, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України (КК України).

У відзиві на позовну заяву ФОП Борецький В.З. просив відмовити у її задоволенні посилаючись на правомірність набуття ним права власності на адміністративну будівлю за договором купівлі-продажу від 27.03.2003, а також вказуючи, що спір між ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" та ФОП Борецьким В.З. про визнання недійсним цього договору вже був предметом судового розгляду у Господарському суді Тернопільської області у справі № 3/163-2613, у якій судом відмовлено ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" у задоволенні його вимог.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2017 (суддя Сидорук А.М.) у задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності позивачем факту неправомірного відчуження ВАТ "Сервіс Тернопілля" нежитлових приміщень ФОП Борецькому В.З.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 (Дубник О.П. - головуючий, Данко Л.С., Скрипчук О.С.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2017 залишено без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія", у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, вважаючи помилковим висновок судів про недоведеність факту неправомірного відчуження ВАТ "Сервіс Тернопілля" нежитлових приміщень ФОП Борецькому В.З., оскільки матеріалами кримінального провадження від 09.05.2013 підтверджуються обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог. При цьому, скаржник вважає неправомірним висновки судів про необов'язковість для суду матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку у кримінальній справі.

У відзиві на касаційну скаргу ФОП Борецький В.З. просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, наголошуючи, що згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України Тернопільської області від 30.10.1997 № 1046 на підставі затвердженого плану приватизації державне підприємство Тернопільське ПМК-24 виробничого об'єднання "Західелеваторагроспецбуд" перетворено у ВАТ "Тернопільська ПМК-24" та відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Тернопільська ПМК-24", передано адмінбудинок літера "А" за адресо.: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 34. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.08.2002 № 737 оформлено право власності на спірну будівлю загальною площею 754,0 кв.м по вул. Текстильна, 34 у м. Тернополі за ВАТ "Сервіс Тернопілля" та видано свідоцтво про право власності. У зв'язку із реорганізацією шляхом приєднання ВАТ "Тернопільська ПМК-24" до ВАТ "Сервіс Тернопілля", що вбачається з наказу Управління у справах торгівлі, побуту та реєстрації Тернопільської міської ради від 09.07.2008 № 8, до ВАТ "Сервіс Тернопілля" (правонаступником якого є ТДВ "Сервіс Тернопілля") перейшло право власності на спірне майно. Таким чином, ФОП Борецький В.З. зазначає, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу від 27.03.2003 право власності на нерухоме майно належало саме ВАТ "Сервіс Тернопілля", а позивачем факт неправомірного відчуження об'єкта не доведено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи згідно з рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.08.2002 № 737 "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди" вирішено оформити право власності за ВАТ "Сервіс Тернопілля" на будівлю адмінбудинку загальною площею 754 кв.м, приміщення майстерні загальною площею 597,7 кв.м, будівлю контрольно-пропускного пункту загальною площею 14,0 кв.м, будівлю складу загальною площею 663,1 кв.м, будівлю котельні загальною площею 214,2 кв.м за адресою вул.. Текстильна, 34 та видати відповідне свідоцтво. На підставі цього рішення 04.09.2002 ВАТ "Сервіс Тернопілля" видано свідоцтво про право власності на зазначені об'єкти (том 1, а.с. 119 - 120). Згідно реєстрового напису на документі про право власності будівлі загальною площею 2243,00 кв.м зареєстровано у Тернопільському бюро технічної інвентаризації та записані у реєстровій книзі за №1339.

27.03.2003 між ВАТ "Сервіс Тернопілля" (продавець) і ФОП Борецьким В.З. (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець набув у власність будівлю адмінбудинку під літерою "А", яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 34, нежитловою площею 754 кв.м, яка належала продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 04.09.2002 та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 04.09.2002 у реєстровій книзі № 1339.

Водночас, як установлено судами 02.10.2006 між Відкритим акціонерним товариством "Тернопільагроспецмонтаж" (продавець) та ПП "Компанія Янус біоекотехнологія" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець продав, а покупець прийняв четвертий поверх адмінбудинку під літерою "А", що знаходиться в м. Тернополі по вул. Текстильній, 34, площею 186,0 кв.м.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2016 у справі №921/133/16-г/4, зокрема, визнано за ПП "Компанія Янус біоекотехнологія" право власності на нежитлову будівлю - четвертий поверх адмінбудинку літ. А, за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, будинок 34 (том 1, а.с. 17 - 23).

Предметом спору у цій справі № 921/816/16-г/11 є вимога ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.03.2003, укладеного між ВАТ "Сервіс Тернопілля" і ФОП Борецький В.З. на підставі частин 1, 2 статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як такий, що укладений всупереч статті 656 ЦК України, оскільки ВАТ "Сервіс Тернопілля", як продавець, на момент укладення спірного договору не був власником цього об'єкту та не володів ним на законних підставах.

За змістом статті 656 ЦК України, на положення якої як на підставу позову посилається позивач, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на усі правовідносини, які виникають у державі. Тобто, в силу положень цивільного законодавства предметом судового розгляду та вирішення можуть бути будь - які правовідносини, включаючи як ті правовідносини, підстави виникнення, зміни та припинення яких передбачені правовими нормами, так і не передбачені ними, але в силу загально-дозвільного принципу регулювання приватноправових відносин породжують правові наслідки.

Отже, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматися від їх вчинення, з необхідністю врахування наявності правового механізму, за яким відбуватиметься поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення його позовних вимог.

Судами попередніх судових інстанцій установлено, що наказами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 30.10.1997 № 1046, від 16.02.2000 № 71, наказом Управління у справах торгівлі, побуту та реєстрації Тернопільської міської ради від 09.07.2002 № 8, яким у зв'язку з реорганізацією шляхом приєднання ВАТ "Тернопільська ПМК-24" було приєднано до ВАТ "Сервіс Тернопілля" (правонаступником якого є ТДВ "Сервіс Тернопілля"), рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.08.2002 № 737 "Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди" та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, підтверджується, що право власності на адмінбудинок під літерою "А" площею 754 кв.м, розташований по вул. Текстильна, 34 у м. Тернополі на час укладення спірного договору купівлі-продажу від 27.03.2003 належало саме ВАТ "Сервіс Тернопілля".

Водночас, ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія", яке за договором купівлі-продажу від 02.10.2006 придбало у ВАТ "Тернопільагроспецмонтаж" четвертий поверх адмінбудинку під літерою "А"за адресою: м. Тернополь, вул. Текстильна, 34, звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.03.2003, укладеного між ВАТ "Сервіс Тернопілля" і ФОП Борецьким В.З., не довів наявність порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду та ефективність такого захисту саме шляхом визнання недійсним договору, виходячи із підстав позову, визначених позивачем.

Посилання у касаційній скарзі ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" на помилковість висновку судів про необов'язковість для суду матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку у кримінальній справі колегія суддів не приймає, як такі, що суперечать положенням частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (у редакції до 15.12.2017, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), якою передбачено, що саме вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно зі статтею 300 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Компанія Янус Біоекотехнологія" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.03.2017 у справі № 921/816/16-г/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді І.В. Кушнір

Ю.Я. Чумак