РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2018Справа № 910/23056/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», м. Дніпро

До Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», м. Київ

Про стягнення 3 146,35 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Ніколаєв В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - відповідач) про стягнення 3 146,35 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.17. відкрито провадження у справі № 910/23056/17, ухвалено розгляд справи здійснювати одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 16.01.18., встановлено відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідача, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. Звернути увагу відповідача на вимоги ст. 165 ГПК України щодо відзиву, докази направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача; запропоновано позивачу у п'ятиденний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив із врахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 3-6 ст. 165 ГПК. Надати суду докази направлення відповіді на відзив з доданими до нього документами на адресу відповідача; повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 11.01.18. з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених статтею 170 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання 16.01.18. явку свого повноважного представника не забезпечив.

Відповідач в судове засідання 16.01.18. з'явився.

В судовому засіданні 16.01.18. судом встановлено, що станом на дату судового засідання в даній справі письмовий відзив на позовну заяву від відповідача надійшов, однак не містить доказів його направлення позивачу, та не містить документів, на які відповідач посилається в обґрунтування поданого ним відзиву (зокрема, докази перерахування страхового відшкодування в сумі 5836,36 грн.), що перешкоджає наданню позивачем відповіді на відзив та перешкоджає завершенню підготовчого провадження.

З огляду на вказане ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.18. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 15.02.18., повідомлено учасників судового процесу, що додаткові письмові докази, висновки експертів, клопотання, заяви, пояснення, можуть бути подані до суду у строк до 09.02.18. з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених статтею 170 Господарського процесуального кодексу України; встановлено відповідачу строк до 19.01.18. направити позивачу поданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, докази направлення надати суду; запропоновано позивачу у п'ятиденний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив із врахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України; у разі подання відповіді на відзив позивачем, запропонувати відповідачу у строк до 09.02.18. подати заперечення.

Сторони явку своїх повноважних представників в судове засідання 15.02.18. не забезпечили.

Як відзначалось судом, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.01.18. судом встановлено, що станом на дату судового засідання в даній справі (16.01.18.) письмовий відзив на позовну заяву від відповідача надійшов, однак не містить доказів його направлення позивачу, та не містить документів, на які відповідач посилається в обґрунтування поданого ним відзиву, що перешкоджає наданню позивачем відповіді на відзив та перешкоджає завершенню підготовчого провадження. З огляду на вказане відповідачу було встановлено в строк до 19.01.18. направити позивачу поданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, докази направлення надати суду.

Станом на 15.02.18. відповідачем позивачу відзив не направлено, доказів на підтвердження викладених в ньому обставин не подано.

Оскільки заява в порядку ст. 119 ГПК України про поновлення строку подана не була, тому, на підставі вищезазначеного, суд залишив без розгляду відзив на позовну заяву та дійшов висновку розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 15.02.18. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Врахувавши викладене вище ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.18. закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/23056/17 до судового розгляду по суті на 01.03.18.; в порядку ст. ст. 120, 121 повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» та Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про розгляд справи № 910/23056/17 по суті.

22.02.18. від відповідача надійшли «доповнення до відзиву на позовну заяву», до яких додано опис вкладення та фіскальний чек датовані 19.02.18., якими відповідачем направлено позивачу «відзив на позовну заяву».

Суд повторно відзначає, що в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.01.18. відповідачу було встановлено в строк до 19.01.18. направити позивачу поданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, та оскільки станом на 15.02.18. відповідачем позивачу відзив не направлено, доказів на підтвердження викладених в ньому обставин не подано, суд залишив без розгляду відзив на позовну заяву та дійшов висновку розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.18. повідомлено учасників судового процесу, що додаткові письмові докази, висновки експертів, клопотання, заяви, пояснення, можуть бути подані до суду у строк до 09.02.18.

З огляду на вказане не приймаються судом надані відповідачем докази направлення позивачу відзиву 19.02.18.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Приписами ч. 1 ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України).

Проте, заяву про продовження процесуального строку відповідачем не подано.

Згідно зі ст. 170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб'єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо). Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Крім вказаного за приписами ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на поданням відповідачем «доповнень до відзиву» після спливу встановленого судом строку для подачі додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень (у строк до 09.02.18.), та враховуючи, що 15.02.18. суд перейшов до розгляду справи № 910/23056/17 по суті, «доповнення до відзиву» № Г0401/716 від 20.02.18. (направлені до суду 21.02.18. згідно відбитку календарного штемпеля підприємства зв'язку на конверті) залишаються без розгляду.

Позивач в судове засідання 01.03.18. явку свого повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому судом враховано, що 04.01.18. від позивача надійшла заява, в якій, крім іншого викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач в судовому засіданні 01.03.18. проти позову заперечував.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 01.03.18. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.12. між позивачем (Страховиком) та ПАТ КБ «Приватбанк» (Страхувальником, Вигодонабувачем) було укладено Договір добровільного страхування транспортних ризиків № 3495.001.2016 (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Богдан 2110, д.р.н. НОМЕР_2.

13.02.17. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась по вул. Шевченка в с. Богданівка, автомобіль марки Богдан 2110, д.р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП № 1635.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки ГАЗ, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.17. в адміністративній справі № 185/1588/17.

Згідно зі звітом № 117314 від 21.02.17., складеного суб'єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки Богдан 2110, д.р.н. НОМЕР_2 склала 11763,04 грн.

На підставі страхового акту № И-6660089 від 20.03.17. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив ПАТ КБ «Приватбанк» суму страхового відшкодування у розмірі 5146,35 грн. без ПДВ (10029,90 грн. (вартість відновлювального ремонту за вирахунком коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ) - 4883,55 грн. (за умовами Договору)), що підтверджується платіжним дорученням № 1027323 від 21.03.17.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5526232 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки ГАЗ, д.р.н. НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, станом на 13.02.17. (дату ДТП) застрахований у відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2, який керував автомобілем марки ГАЗ, д.р.н. НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку.

У відповідності до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами - до відповідача.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АК/5526232 становить 2000,00 грн.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з листом Верховного Суду України від 19.07.11. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, ні нормами законодавства про страхування, ні договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 27-10/02-06 від 27.10.17. про сплату 5146,35 грн. страхового відшкодування.

Лисом від 07.11.17. № 8210 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки виплатив 5836,36 грн. ОСОБА_3.

На вказаному в усному порядку в судових засіданнях наголошував представник відповідача, зазначаючи, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідач належним чином та в повному обсязі виконав своє зобов'язання за полісом № АЕ/5526232 сплативши страхове відшкодування потерпілій особі - власнику пошкодженого майна ОСОБА_3.

Разом з тим, з такими доводами відповідача суд не погоджується оскільки судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Богдан, д.р.н. НОМЕР_2, його власником є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», тобто Страхувальника та Вигодонабувача за Договором добровільного страхування транспортних ризиків № 3495.001.2016 від 24.07.12.

При цьому ОСОБА_3 13.02.17. лише керував автомобілем марки Богда, д.р.н. НОМЕР_2 і не є страхувальником в розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування», на які посилається відповідач.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3146,35 грн. (5146,35 грн. - 2000,00 (франшиза) грн.) страхового відшкодування, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, 2; ідентифікаційний код 33248430) 3146 (три тисячі сто сорок шість) грн. 35 коп. страхового відшкодування, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.18.

Суддя Т.М. Ващенко