КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2018 р., м. Київ Справа№ 910/11162/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Балабанов Г.Л.,

від третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р., м. Київ (повний текст складено 14.11.2017р.) у справі №910/11162/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А2-ГАЗ"

до Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз",

третя особа ОСОБА_4,

про визнання недійсним договору,

за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_4

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "А2-ГАЗ",

2. Товариства з обмеженою діяльністю "Карпатигаз"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу природного газу №15-108 від 20.04.2016р. із додатковою угодою №1 від 31.05.2016р., укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначений договір (разом із додатковою угодою №1 від 31.05.2016р. до нього) був підписаний з боку Позивача генеральним директором Панченко М.В. з перевищенням повноважень та без погодження загальних зборів учасників Позивача, при цьому про обмеження компетенції генерального директора Позивача Відповідач не міг не знати. Посилаючись на ст.203, 215 Цивільного кодексу України, Позивач просить визнати договір купівлі-продажу природного газу №15-108 від 20.04.2016р. недійсним.

07.08.2017р. Третя особа звернулася до суду з позовом до Позивача та Відповідача визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу природного газу №15-108 від 20.04.2016р. із додатковою угодою №1 від 31.05.2016р., укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний правочин призвів до збитковості Позивача, учасником якого є Третя особа, чим порушено її корпоративні права на управління Позивачем та на отримання прибутку від діяльності Позивача. Також Третя особа просить визнати договір купівлі-продажу №15-108 від 20.04.2016р. (із додатковою угодою №1 від 31.05.2016р.), недійсним з тих же підстав, що вказані Позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що у матеріалах справи наявні письмові докази, які свідчать про виконання сторонами умов спірного договору, що зумовлює можливість застосування до спірних правовідносин ст.241 Цивільного кодексу України, оскільки схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Місцевий суд дійшов висновку, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт виконання обома сторонами умов спірного договору, прийняття договору до виконання, то відповідно договір є укладеним, а підстави вважати його недійсним та таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, відсутні.

Також місцевий суд звернув увагу на те, що Позивач та Третя особа не довели суду того, що Відповідач, маючи можливість дізнатися про обмеження повноважень генерального директора Позивача Панченко М.В. на підписання спірного договору купівлі-продажу, був обізнаний про такі обмеження.

Стосовно вимог Третьої особи місцевий суд зазначив, що під час розгляду справи встановлена відсутність порушень корпоративних прав Третьої особи, та вказав, що Позивач є самостійним суб'єктом господарювання, який здійснює свою господарську діяльність на власний розсуд та ризик, з урахуванням принципів підприємницької діяльності, а тому збитковість господарської діяльності Позивача, та, відповідно відсутність у Позивача прибутку чи доходу від такої діяльності, не свідчить про порушення корпоративних прав Третьої особи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Третя особа звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р., прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Третьої особи задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач був обізнаний з положеннями статуту Позивача в частині наявності обмежень повноважень директора Позивача на укладення спірного договору та окремого порядку укладення правочину, ціна якого перевищує 50% вартості майна Позивача, а тому місцевий суд невірно застосував ч.3 ст.92 Цивільного кодексу України, ч.2, 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Також Третя особа вказує, що укладенням спірного договору було порушено її корпоративні права як єдиного учасника Позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі №910/11162/17, розгляд справи призначено на 22.02.2018р.

19.02.2018р. Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, Відповідач зазначив, що між сторонами укладено декілька аналогічних договорів, проте Позивач просить визнати недійсними тільки ті, за якими існує заборгованість, а тому вказані дії Позивача та Третьої особи спрямовані на затягування судового розгляду справ з вимогами до Позивача про стягнення заборгованості.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача та Третьої особи, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

03.04.2012р. загальними зборами Позивача був прийнятий статут Позивача, зареєстрований 11.04.2012р.

Відповідно до п.8.3.21. даного статуту до компетенції загальних зборів учасників відноситься ухвалення рішень щодо здійснення товариством угоди у випадку, якщо сума угоди або вартість майна, що є предметом угоди, перевищує 50 (п'ятдесят) % від вартості майна товариства, визначеної на підставі даних бухгалтерської звітності за останній звітний період, що передує дню здійснення такої угоди.

Згідно з п.8.19. зазначеного статуту генеральний директор товариства очолює виконавчий орган. Він керує поточною роботою товариства та несе персональну відповідальність за виконання покладених на товариство завдань, виходячи з нижчеподаного обсягу повноважень, який не є вичерпним, але не може включати повноважень, що віднесені до компетенції загальних зборів учасників.

20.04.2016р. між Позивачем та Відповідачем (як оператором спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування" та Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №15-108, відповідно до умов якого Відповідач зобов'язується передати у власність Позивача природний газ, а Позивач зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п.2.1, 5.3 договору сторони домовились, що Відповідач передає Позивачу газ у травні 2016р. обсягом 725000 м. куб., ціна якого становить 4277790,00 грн.

Згідно з п.3.3, 3.4 договору перехід права власності на газ оформлюється актом приймання-передачі газу, який Відповідач зобов'язується не пізніше 5 числа наступного за звітнім, передати Позивачу у 2 примірниках, а Позивач протягом 3 днів повинен підписати їх зі своєї сторони.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ проводиться у наступному порядку: до 11.05.2016р. - у сумі 1425930,00 грн; до 20.05.2016р. - у сумі 1425930,00 грн; до 27.05.2016р. - у сумі 1425930,00 грн.

Згідно з п.12.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 31.05.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

31.05.2016р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу, відповідно до якої сторони внесли зміни щодо обсягів переданого газу, а саме - до 592870 куб. м., загальної вартості газу - 3498170,15 грн, а також строків та сум її оплати.

На виконання договору Відповідач передав, а Позивач прийняв газ загальним обсягом 592870 куб. м., вартістю 3498170,15 грн, що підтверджується актом прийому-передачі від 31.05.2016р., підписаного Позивачем без зауважень.

Позивач частково сплатив вартість поставленого йому газу на суму 3020170,15 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку Відповідача, актом звірки взаєморозрахунків, підписаним сторонами.

Відповідач у зв'язку із неналежним виконанням Позивачем обов'язків за договором в частині повної оплати поставленого товару звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з Позивача. За вказаним позовом порушено провадження у справі №910/9389/17.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Третьої особи не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач та Третя особа посилалися на те, що договір (разом із додатковою угодою №1 від 31.05.2016р. до нього) був підписаний з боку Позивача генеральним директором Панченко М.В. з перевищенням повноважень та без погодження загальних зборів учасників Позивача, при цьому про обмеження компетенції генерального директора Позивача Відповідач не міг не знати.

Згідно з ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як встановлено судом, у п.8.3.21. статуту Позивача до компетенції загальних зборів учасників Позивача відноситься ухвалення рішень щодо здійснення останнім угоди у випадку, якщо сума угоди або вартість майна, що є предметом угоди, перевищує 50 (п'ятдесят) % від вартості майна товариства, визначеної на підставі даних бухгалтерської звітності за останній звітний період, що передує дню здійснення такої угоди.

Позивачем або Третьою особою не подано суду доказів, підтверджуючих, що на момент укладення Сторонами спірного договору Позивач повідомляв Відповідача або останньому з інших джерел було відомо про вартість майна Позивача, визначеної на підставі даних бухгалтерської звітності за останній звітний період.

При цьому, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості про наявність обмежень генерального директора Позивача щодо представництва його інтересів.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до з ст.92 Цивільного кодексу України обмеження повноважень генерального директора щодо представництва Позивача не мають юридичної сили у спірних відносинах Сторін.

Апеляційний суд відхиляє доводи Третьої особи, що статутний капітал Позивача складає 2000,00 грн. і про це було відомо Відповідачу, оскільки вартість майна, належного Позивача, та розмір статутного капіталу Позивача є різними, не тотожними величинами, які не співпадають один з одним.

Відповідно до ст.237, 239 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно з ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання спірного договору Відповідач передав, а Позивач прийняв газ загальним обсягом 592870 куб. м., вартістю 3498170,15 грн, що підтверджується актом прийому-передачі від 31.05.2016р., при цьому Позивач частково сплатив вартість поставленого йому газу на суму 3020170,15 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку Відповідача, актом звірки взаєморозрахунків, підписаним сторонами.

У подальшому Відповідач у зв'язку із неналежним виконанням Позивачем обов'язків за договором в частині повної оплати поставленого товару звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з Позивача. За вказаним позовом порушено провадження у справі №910/9389/17.

Позивачем та Третьою особою не подано доказів, підтверджуючих, що Позивач з моменту підписання спірного договору до звернення Відповідача до суду з позовом про стягнення з Позивача заборгованості, направляв Відповідачу повідомлення, що спірний договір та додаткова угоду до нього підписані директором Панченко М.В. з перевищенням повноважень та без погодження загальних зборів учасників Позивача.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Позивачем протягом тривалого терміну вчинялись дії з прийняття природного газу за договором та сплачувалися кошти за даний газ, що свідчить про прийняття Позивачем до виконання спірного договору та додаткової угоди до нього, та відповідно його схвалення.

Висновок, що підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено, що схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) викладений також у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-38гс14 та від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14.

Апеляційний суд враховує також, що між Сторонами було укладено ряд договорів про купівлю-продаж природного газу (від 16.07.2015р., від 27.07.2015р., від 27.08.2015р., від 24.09.2015р., від 26.10.2015р, від 20.01.2016р.), які містять схожі умови зі спірним договором. За вказаними договорами Сторонами також виконувалися зобов'язання та такі договори судом недійсними не визнавалися. З вказаних договорів вбачається, що вони також укладалися генеральними директорами Позивача, які діяли на підставі статуту в редакції, на яку посилаються Позивач та Третя особа у своїх вимогах. Вказані обставини підтверджують, що між Сторонами склалися такі відносини, коли генеральні директори Позивача укладали з Відповідачем договори купівлі-продажу газу без рішень зборів Позивача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову Позивачу та Третій особі у позовах з підстав схвалення Позивачем укладеного з Відповідачем спірного договору та додаткової угоди до нього.

Апеляційний суд також не приймає доводи Третьої особи, що діями Позивача та Відповідача були порушені її права та законні інтереси, як учасника Позивача, на управління товариством та отримання частини прибутку, що призвело до збитковості господарської діяльності Позивача. При цьому, Третя особа посилається на ті самі підстави, які вже біли викладені вище.

Згідно з п.51 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством.

Разом з тим, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі п.4 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.).

Як вірно встановлено місцевим судом, станом на дату укладення спірного договору Третя особа була та на час вирішення спору є учасником Позивача, тому з урахуванням наведених вище норм та роз'яснень Третя особа вправі оспорити договір купівлі-продажу, вчинений господарським товариством, обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням її корпоративних прав.

В той же час, Третьою особою не доведено обставин порушення її корпоративних прав, оскільки не подано доказів, підтверджуючих, що саме укладення та виконання Позивачем спірного договору призвело до збитковість його господарської діяльності.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 269-270, 273, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р. у справі №910/11162/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р. у справі №910/11162/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 14.03.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов