ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Черкаси справа № 925/1581/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю представників сторін: від позивача ОСОБА_1, за довіреністю, від відповідача не зявився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" про стягнення 3 941 664,09 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" заборгованості в сумі 3941664 грн. 09 коп. із яких: 1677331,59 грн. основного боргу, 847367,71 грн. пені, 855180,16 грн. 30 % річних, 423268,21 грн. інфляційних втрат та 138516,42 грн. штрафу, які були нараховані позивачем за порушення договору поставки товару №04/02/2016-Р від 04.02.2016. Крім того, позивачем поданий орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс у звязку із розглядом справи, які складаються із суми судового збору у розмірі 59124,98 грн., та витрат повязаних з наданням послуг адвоката у сумі 15000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 20.02.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач (його представник) у судове засідання не зявився, відзиву на позов не надав. Ухвали суду від 14.12.2017, 17.01.2018 та від 31.01.2018 були отримані відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, суд прийшов до висновку, що відповідач повідомлений належним чином, тому відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 17.01.2018 відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву. Оскільки відповідач не скористався своїм правом надати суду відзив на позов, а також необхідні докази, що обґрунтовують заперечення по суті позовних вимог, суд, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне.

04 лютого 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" (далі - постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" (далі - покупець, відповідач у справі) було укладено договір №04/02/2016-Р (далі - договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується прийняти названий товар та оплатити його (п. 1.1. договору).

Під товаром, що є предметом поставки за цим договором, розуміється: макуха соєва. Номенклатура, асортимент, обсяг (кількість), ціна товару по кожній автомобільній партії, що поставляється в межах цього договору визначаються у специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна вартість товару, що поставляється (сума договору), дорівнює загальній сумі вартості товару за всіма специфікаціями оформленими на виконання даного договору (п. 2.1. договору).

До договору були укладені Специфікація №1 від 04.02.2016 (а.с.14), Специфікація №2 від 05.02.2016 (а.с.15), Специфікація № 3 від 08.02.2016 (а.с.16), Специфікація №4 від 11.02.2016 (а.с.17), Специфікація №5 від 20.02.2016 (а.с.18), Специфікація №6 від 24.02.2016 (а.с.19), Специфікація №7 від 02.03.2016 (а.с.20), Специфікація №73 від 11.03.2016 (а.с.21).

Відповідно до п. 2.2. договору, поставка за цим договором здійснюється автомобільними партіями транспортом постачальника, тому кількість товару (а відповідно і сума договору) за даним договором може корегуватися відповідно до повністю завантаженого автомобільного транспорту.

Розрахунки (оплата товару) за кожну автомобільну партію поставленого товару здійснюється покупцем в безготівковій формі наступним чином: оплата на поточний рахунок в строки вказані в специфікації (п. 4.1 договору). Поставка здійснюється на умовах: DAP - Україна, Черкаська область, Звенигородський район, с.Озірна, вул. Мічуріна, буд. 103; FCA- Україна, Черкаська область, Городищенський район, м. Городище, вул.Чехова,буд. 41 (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2. договору товар вважається поставленим в момент підпису про отримання уповноваженої особи (вагаря, завскладом тощо) покупця на товарно-транспортній накладній, по якій доставлявся товар або підпису представника покупця в графі "Отримав" видаткової накладної (датою отримання є подія, яка настане раніше).

За доводами представника позивача, на виконання умов договору відповідачу в період з 04.02.2016 по 15.03.2016 було поставлено товар на загальну суму 2 110 905,39 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 22-40), які підписані представниками сторін та товарно-транспортними накладними (а.с. 41-59), що підтверджує факт поставки та прийняття товару покупцем.

Відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, частково сплатив суму боргу, перерахувавши позивачу 667 070,7 грн..

У звязку з простроченням оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачеві штрафні санкції у порядку та у розмірах, передбачених договором, які разом із несплаченою частиною вартості товару стали підставою для звернення позивача до суду про стягнення цієї заборгованості у примусовому порядку.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Зазначені договірні відносини за своєю правовою природою є договором з поставки товару, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначені правовідносини урегульовані нормами Господарського кодексу України (далі ГК України) та Цивільного кодексу України (ЦК України). Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 04.02.2016 по 15.03.2016 поставив відповідачу, обумовлений у договором товар на загальну суму 2 110 905,39 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, що відповідно до п. 5.2. договору є належними доказами факту поставки та прийняття товару покупцем. Заперечень проти отримання товару чи доказів його неналежної якості відповідач суду не надав.

За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту його передачі або передачі товаро-супровідних документів на нього.

У специфікаціях сторони погодили порядок розрахунків за товар, згідно якого покупець перераховує на поточний рахунок постачальника вартість поставленого товару протягом 3-х банківських днів з моменту поставки товару (дата відмітки на ТТН Постачальника).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк проведення повного розрахунку за весь отриманий товар на час розгляду справи для відповідача вже є таким, що настав. Згідно наданих представником позивача доказів за період з 19.02.2016 по 12.08.2016 відповідачем було сплачено за поставлений товар 667070,70 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку (а.с.60-64).

З урахуванням триденного терміну розрахунків по кожній накладній, часткова оплата відповідачем отриманого товару була здійснена з порушенням умов (строків) оплати, визначених договором та специфікаціями.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 7.3. договору сторони визначили, що за прострочення оплати (невчасну оплату, несплату) покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% вартості поставленого товару (суми договору), а у разі прострочення оплати більше ніж на десять днів, покупець також сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, у п.10.6 договору сторони узгодили, що нарахування штрафних санкцій за цим договором здійснюється протягом трьох років, а позовна давність, у тому числі і щодо стягнення штрафних санкцій встановлюється у строк пять років.

Пунктом 11.5 договору, сторони встановили, що у разі утворення заборгованості покупця перед постачальником, кошти від покупця зараховуються у порядку передбаченому законом незалежно від призначення платежу. Такий порядок визначений нормами ст. 534 ЦК України, у якій визначено наступну черговість погашення вимог кредитора - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Користуючись правом, визначеним у ст. 534 ЦК, та п.11.5 договору, при надходженні коштів від відповідача, позивач зарахував частину зі сплачених ним коштів в наступній черговості: на сплату процентів і неустойки, що була нарахована на основну суму боргу; на погашення основної суми в порядку її календарного виникнення, що відображено у таблиці (а.с. 79-80).

Згідно розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, відповідачу була нарахована пеня за прострочення розрахунків по кожній накладній:

№РН-0000005 від 04.02.2016 з 29.02.2016 по 30.11.2017 18975,76 грн.;

№РН-0000006 від 05.02.2016 з 11.02.2016 по 30.11.2017 33225,10 грн.;

№РН-0000008 від 08.02.2016 з 12.02.2016 по 30.11.2017 74413,16 грн.,

№РН-0000010 від 10.02.2016 з 16.02.2016 по 30.11.2017 93985,25 грн.,

№РН-0000011 від 11.02.2016 з 17.02.2016 по 30.11.2017 60152,20 грн.,

№ РН-0000014 від 15.02.2016 з 19.02.2016 по 30.11.2017 98177,72 грн.,

№ РН-0000015 від 04.02.2016 з 22.02.2016 по 30.11.2017 49025,96 грн.,

№ РН-0000016 від 20.02.2016 з 25.02.2016 по 30.11.2017 58546,85 грн.,

№ РН-0000018 від 22.02.2016 з 26.02.2016 по 30.11.2017 64607,83 грн.,

№ РН-0000019 від 24.02.2016 з 01.03.2016 по 30.11.2017 56295,41 грн.,

№ РН-0000020 від 27.02.2016 з 03.03.2016 по 30.11.2017 41606,44 грн.,

№ РН-0000021 від 28.02.2016 з 03.03.2016 по 30.11.2017 52929,71 грн.,

№ РН-0000023 від 02.03.2016 з 10,03.2016 по 30.11.2017 54630,64 грн.,

№ РН-0000024 від 03.03.2016 з 11.03.2016 по 30.11.2017 44575,72 грн.,

№ РН-0000026 від 05.03.2016 з 12.03.2016 по 30.11.2017 29668,56 грн.,

№ РН-0000028 від 10.03.2016 з 16.03.2016 по 30.11.2017 28434,56 грн.,

№ РН-0000029 від 11.03.2016 з 17.03.2016 по 30.11.2017 28686,42 грн.,

№ РН-0000032 від 13.03.2016 з 17.03.2016 по 30.11.2017 28380,96 грн.,

№ РН-0000034 від 15.03.2016 од з 21.03.2016 по 30.11.2017 28165,61 грн., на загальну суму 847 367,71 грн. (а.с.81-97), враховуючи часткове зарахування сплачених відповідачем коштів.

Крім того, за прострочення оплати (невчасну оплату, несплату) відповідачу нарахований штраф у розмірі 10% вартості поставленого товару (суми договору) у сумі 138516,42 грн. (враховуючи часткове зарахування сплачених відповідачем коштів).

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань також передбачена у ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення грошових зобовязань сторони договору визначили, що проценти сплачуються у розмірі 30% річних від суми простроченого зобовязання (п. 7.4 договору). За розрахунками позивача, загальний розмір інфляційних на суму боргу по всіх видаткових накладних становить 423268,21 грн. (а.с.79-80, 104-107), розмір 30% річних - 855180,16 грн. (а.с.79-80, 103) по всіх видаткових накладних (з частковим зарахування сплачених відповідачем коштів).

Враховуючи положення договору, вимоги закону, суд встановив, що період за який позивачем нараховані штрафні санкції, зокрема, пеня, інфляційні та 30% річних, визначений позивачем вірно, їх розмір перевірений судом за калькулятором програми "Ліга-Закон", відтак суд встановив правильність їх нарахування за вказаний період.

Суд погоджується з тим, що з урахуванням першочергового спрямування позивачем отриманих від відповідача коштів на сплату пені, 10 % штрафу, 30% річних, інфляційних витрат, на сплату основної заборгованості були зараховані тільки ті кошти, які залишалися після сплати штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду доказів належного виконання його зобовязань перед позивачем щодо оплати товару по договору, або ж безпідставності заявлених до нього вимог, позовна вимога про стягнення 1677331,59 грн. основного боргу підлягає до задоволення. До задоволення також підлягають вимоги позивача про стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та 30% річних у таких розмірах: 847367,71 грн. пені, 855180,16 грн. 30% річних, 423268,21 грн. інфляційних втрат та 138516,42 грн. штрафу.

Розподіл судових витрат передбачений у ст. 129 ГПК, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно ст. 126 для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Представник позивача подав до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги з проханням стягнути з відповідача витрати позивача на правничу (правову) допомогу у сумі 15 000,00 грн. Послуги з надання правничої допомоги надані адвокатом ОСОБА_2, який за договором про надання правничої (правової допомоги) №05 від 05.12.2017 надав позивачу консультації (визначення правової позиції), консультації перед судовим засіданням, займався збиранням доказів, готував позовну заяву, подав до суду документи.

19.02.2019 позивач направив на адресу відповідача детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом та здійснених ним витрат від 16.02.2018 №02/01/01-7 для ознайомлення і складення заперечень, докази про його направлення надані суду. Відповідач ніяких заперечень з приводу неспіврозмірності витрат позивача на правничу допомогу чи клопотання про їх зменшення суду не подав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги та вартості цих робіт, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. За умовами додаткової угоди №1 від 05.12.2017 до договору про надання правничої (правової ) допомоги №05 від 05.12.2017 загальна вартість послуг адвоката становить 15000,00 грн., які згідно п.3 додаткової угоди, позивач повинен сплати адвокату протягом 3х робочих днів після прийняття судового рішення у справі про стягнення коштів за договором між сторонами поставки товару №04/02/2016-Р від 04.02.2016 (а.с.126).

Згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати у вигляді відшкодування вартості на правничу допомогу адвоката та відшкодування судового збору покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути у сумі 15000,00 грн. вартості послуг адвоката та 59124,98 грн. витрат на сплату судового збору за подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП", (Черкаська область, Городищенський район, м. Мліїв, вул. Д.Кушніра, 245, код 35013940) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська ЗТК, (м. Одеса, Польський узвіз, буд. 6, оф.5, код ЄДРПОУ 39390,59 грн. основного боргу, 847367,71 грн. пені, 855180,16 грн. 30 % річних, 423268,21 грн. інфляційних втрат та 138516,42 грн. штрафу, 59124,98 грн. витрат на сплату судового збору та 15000,00 грн. витрат на правничу (правову допомогу).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 05.03.2018

Суддя О.І.Кучеренко