ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження

05 березня 2018 року Справа № 923/273/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі

позивача: Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області

до відповідача-1: Приватного підприємства "ЮТС-Агропродукт Плюс", с.Новорайськ Бериславського району Херсонської області

відповідача-2: Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області

про визнання недійсною угоди про відшкодування збитків від неотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове зайняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" від 10.05.2016р.

за участю представників сторін:

за участю: прокурора відділу прокуратури Херсонської області - Волкової Н.М. (посвідчення № 046508 від 29.03.2017р.)

представників сторін:

від позивача: Очерідник Т.С. (паспорт НОМЕР_1, виданий Великолепетиським РВ УМВС України в Херсонській області 16.05.2003р.), головний спеціаліст, довіреність № 32-21-0.62-64/2-18 від 03.01.2018р.,

від відповідача-1: Андросюк І.С. (паспорт НОМЕР_2, виданий Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області 16.02.2000р.), представник, довіреність від 24.07.2017р.,

від відповідача-2: Дорошенко А.О. (паспорт НОМЕР_3, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 16.01.2002р.), сільський голова, рішення сесії № 1 від 16.11.2015р.

Керівник Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі позивача: Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, звернувся з позовною заявою до відповідача-1: Приватного підприємства "ЮТС-Агропродукт-Плюс", с. Новорайськ, Бериславський район, Херсонська область, відповідача-2: Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, с. Брускинське, Великоолександрівський район, Херсонська область, про визнання недійсною угоди про відшкодування збитків від неотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове заняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" від 10.05.2016 року.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 30.05.2017р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. у справі №923/273/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2017р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. та рішення Господарського суду Херсонської області від 30.05.2017р. у справі №923/273/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

У зв'язку із передачею справи на новий розгляд, 28.12.2017р. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/273/17, за результатами якого визначено суддю Сулімовську М.Б.

Ухвалою господарського суду від 03.01.2018р. справу прийнято до провадження, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 01.02.2018р., вирішено інші процедурні питання.

23.01.2018р. Брускинською сільською радою подано відзив на позовну заяву.

26.01.2018р. Приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс" подано відзив на позовну заяву.

01.02.2018р. позивачем Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області подано пояснення по суті заявленого прокурором позову.

Ухвалою суду від 01.02.2018р. підготовче засідання відкладено на 23.02.2018р.

У підготовчому засіданні 23.02.2018р. прокурор та представники позивача і відповідача-2 зазначили, що повідомили про всі обставини справи, які їм відомі, а також надали всі докази, на які вони посилалися в позові і відзиві, інших поясненнях по суті спору, а також зазначили, що заяв та клопотань, пов'язаних з розглядом справи немає.

З огляду на те, що судом було остаточно з'ясовано предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд ухвалою від 23.02.2018р. закрив підготовче провадження по справі, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні на 05.03.2018р.

В судове засідання 05.03.2018р. прокурор та представники сторін з'явились.

Прокурор і представник позивача підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили, вважають його необґрунтованим з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів громадян і держави в суді у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.3 статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справи за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № З-рп/99 у справі №1-1/99 від 08.04.1999р. прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частин 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В даному випадку, як зазначає прокурор, звернення до суду з позовною заявою здійснюється як захід прокурорського реагування для захисту інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що незважаючи на порушення вимог земельного законодавства при використанні ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" земельної ділянки, а також порушення інтересів держави в частині передання Брускинською сільською радою в користування земельної ділянки державної форми власності без відома уповноваженого державного органу - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, останнім не вжито заходів щодо захисту інтересів держави, що, як стверджує прокурор, надає підстави для вжиття Бериславською місцевою прокуратурою заходів прокурорського реагування представницького характеру.

З огляду на викладене вище, виходячи з предмету та підстав позову, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості звернення прокурора з даним позовом до суду.

У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд визнати недійсною Угоду про відшкодування збитків від неотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове заняття земельної ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс", укладену 10.05.2016р. між Брускинською сільською радою та ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс".

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зауважила наступне.

Так 10.05.2016р. між Брускинською сільською радою Великоолександрівського району та ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" укладено Угоду про відшкодування збитків від неотримання коштів відповідачем-2 за фактичне землекористування (тимчасове заняття ділянки) відповідачем-1.

На підставі п. 1 даної Угоди, ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс", що користується (тимчасово зайняло) земельною ділянкою площею 3,2422 га, яка розташована на території Брускинської сільської ради, під розміщення цілісного майнового комплексу - зернотік, зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок відповідача-2 орендну плату за фактичне землекористування (зайняття), яка складає за весь об'єкт оренди на рік 6187,54 гривень.

Згідно умов вказаної Угоди, вбачається, що ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" фактично використовує земельну ділянку загальною площею 3, 2422 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради, під розміщення цілісного майнового комплексу - зернотоку.

Відповідно до п. 2 Угоди, плата за землю вноситься протягом її дії щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця у відповідності з розрахунком до п. 1 Угоди.

Пунктом 5 оспорюваної Угоди встановлено, що її укладено до моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, але не більше одного року (365 днів).

Оспорювана Угода, укладена між відповідачем-1 і відповідачем-2, на думку прокурора, містить обов'язкові ознаки договору оренди землі.

Прокурор стверджує, що спірною Угодою Брускинська сільська рада в прихованій формі фактично надала в оренду ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" земельну ділянку. Тобто, Угода від 10.05.2016, у відповідності до положень ст. 235 ЦК України, є удаваним правочином, вчиненим для приховання іншого правочину - договору оренди землі.

Договір оренди землі, який відповідач-1 і відповідач-2 мали на увазі, також є недійсним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Зокрема, при його укладенні сторонами не дотриманий порядок надання земельних ділянок в оренду, встановлений Земельним кодексом України. Також, спірна Угода не містить всіх істотних умов договору оренди землі, як це визначено у Законі України "Про оренду землі".

Порядок передання земельних ділянок у тимчасове користування визначається законодавством України, зокрема Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Так, при наданні відповідачу-1 земельної ділянки площею 3,2422 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради, під розміщення цілісного майнового комплексу - зернотоку, уповноваженим органом рішення про надання даної ділянки в користування не приймалося.

На питання суду щодо правомірності отримання Брускинською сільською радою коштів за спірною Угодою, на що звернув увагу Вищий господарський суд України в постанові від 05.12.2017р., прокурор зазначила, що відповідач-2 є належним отримувачем коштів.

Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області позовні вимоги прокурора підтримала та просила їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додатково поданих позивачем поясненнях по суті позовних вимог.

Представник відповідача-1 ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" проти позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Зауважив, що прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що оспорювана Угода є удаваною, спрямованою на приховання договору оренди земельної ділянки.

У той же час, така позиція прокурора є безпідставною з огляду на наступне.

При укладенні спірної Угоди сторони не мали на меті встановлення саме договірних відносин.

З договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна від 24.12.2014 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач-1 набув права власності на об'єкт нерухомого майна - комплекс, цілісний майновий зернотік, за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, сільська рада Брускинське, будівля, будинок б/н на земельній ділянці площею 3, 2422 га, кадастровий номер - :05:001:0003. Таким чином, об'єкт нерухомого майна вже розташований на земельній ділянці. Спірний договір укладено з метою відшкодування відповідачу-2 збитків, завданих неотриманням орендної плати, так як договір оренди між сторонами укладено не було.

Наведене, на думку представника відповідача-1, свідчить про те, що укладена між відповідачами Угода була направлена на виконання її умов та не мала на меті приховати орендні правовідносини чи договір оренди землі.

Інші підстави, визначені ч. 1 ст. 203 ЦК України, також відсутні для визнання недійсним спірного договору.

Крім того, представник ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" зазначив, що станом на 11.05.2017р. строк дії спірної Угоди припинився.

Також, представник відповідача-1 звернув увагу суду на те, що ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" звернулося до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з клопотанням № 704 від 22.02.2017р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки з обґрунтованою площею 3,2422 га, яка розташована на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області під розміщення зернотоку (а.с. 54).

12 квітня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області видало наказ № 21-1534/18-17-СГ, яким надано ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, сільська рада Брускинське, будівля, будинок б/н на земельній ділянці площею 3,2422 га, кадастровий номер :05:001:0003 (а.с. 55).

Представник відповідача-2 Брускинської сільської ради проти позовних вимог заперечив та просить у їх задоволенні відмовити.

Зазначив, що Брускинська сільська рада, вбачаючи факт використання спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів та безоплатно, зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо вирішення питання по орендній платі за спірну земельну ділянку, що підтверджено листом від 25.02.2016р. №02-37/42 (а.с.46). Враховуючи, що уповноваженим органом не було вжито заходів щодо припинення безоплатного користування спірною земельною ділянкою та укладення відповідного договору оренди, Брускинською сільською радою, з метою захисту інтересів територіальної громади та наповнення бюджету, було укладено з ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" спірну Угоду.

При цьому голова Брускинської сільської ради наголосив, що укладаючи означену Угоду сторони не мали на меті приховати інший правочин, а уклали оспорювану Угоду саме з метою того, щоб збитки (неотримані доходи місцевого бюджету) від користування земельною ділянкою протягом часу до укладення договору оренди, на якій розміщена нерухома власність приватного підприємства, не були завдані громаді (державі).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна від 24 грудня 2014 року ПП "ЮТС- Агропродукт Плюс" набуло права власності на об'єкт нерухомого майна комплекс, цілісний майновий, зернотік, за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, сільська рада Брускинське, будівля, будинок б/н на земельній ділянці площею 3,2422 га, кадастровий номер :05:001:0003 (а.с. 21-22).

10 травня 2016 року, на виконання рішення постійної депутатської комісії Ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології та охорони навколишнього середовища від 27.04.2016р., між Брускинською сільською радою Великоолександрівського району та Приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс" укладено Угоду про відшкодування збитків від неотримання коштів Брускинською сільрадою за фактичне землекористування (тимчасове заняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" (а.с. 25).

Пунктом 1 Угоди встановлено, що особа ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс", що користується (тимчасово зайняла) земельною ділянкою площею 3,2422 га, яка розташована на території Брускинської сільської ради під розміщення цілісного майнового комплексу зернотік, зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок Брускинської сільської ради орендну плату за фактичне землекористування (зайняття), яка складає за весь об'єкт оренди на рік 6187, 54 грн.

Пунктом 2 Угоди визначено, що плата за землю вноситься протягом її дії щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця у відповідності з розрахунком до п. 1 Угоди.

Пунктом 5 Угоди передбачено, що її укладено до моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, але не більше одного року (365 днів).

Як зазначили представники відповідачів в судовому засіданні, спірну Угоду укладено з метою відшкодування Брускинській сільраді збитків, завданих неотриманням орендної плати, оскільки між ГУ Держгеокадастру та ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" договір оренди земельної ділянки не укладався.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсною Угоди, прокурор, крім іншого, зазначив про те, що Угода про відшкодування збитків від неотримання коштів за фактичне землекористування, укладена між відповідачами 10.05.2016р., є удаваним правочином, оскільки вчинена для приховування іншого правочину - договору оренди землі, при укладенні якого відповідачами не був дотриманий порядок надання земельної ділянки в оренду.

За приписами статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

Отже, звертаючись з відповідним позовом, позивач повинен довести, що спірний правочин укладено саме з метою приховання іншого правочину, і в результаті його вчинення не наступило інших правових наслідків.

Встановлення обставин, передбачених статтею 235 Цивільного кодексу України, не є підставою для визнання недійсним укладеного правочину, а кваліфікує дійсний зміст спірного правочину. Законність дійсно укладеного правочину розглядається відповідно до підстав, вказаних у статтях 203, 215 Цивільного кодексу України.

Дослідивши умови укладеної між сторонами Угоди суд погоджується з позицією прокурора та констатує, що спірна Угода, фактично, є договором оренди земельної ділянки, що обґрунтовано наступним.

Як слідує з укладеної між відповідачами Угоди, останню укладено відносно земельної ділянки площею 3,2422 га, яка розташована на території Брускинської сільської ради під розміщення цілісного майнового комплексу - зернотік.

Питання користування земельними ділянками регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".

Згідно статті 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

За умовами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Так за приписами частин 1, 3, 4 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Проаналізувавши укладену між сторонами Угоду суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, в п.1 Угоди визначено, що останню укладено відносно земельної ділянки, із зазначенням її площі та місця розташування.

В цьому ж пункті визначено, що особа, яка користується (тимчасово зайняла) земельну ділянку - Приватне підприємство "ЮТС-Агропродукт Плюс" зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок Брускинської сільської ради орендну плату за фактичне землекористування.

В п.2 сторони узгодили, що плата за землю вноситься протягом дії Угоди щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Строк внесення плати відповідає строку внесення орендної плати за землю, встановленому ст.287 "Строк сплати плати за землю" Податкового кодексу України.

З наведеного слідує, що на підставі оспорюваної Угоди, суб'єкту господарювання, фактично, передана у користування земельна ділянка площею, необхідною для розміщення цілісного майнового комплексу, без оформлення встановленого законодавством порядку права користування (оренди) такою земельною ділянкою, але, разом з тим, за таке користування справляється плата у розмірі орендної плати для відповідної земельної ділянки, яка зараховується до місцевого бюджету та сплачується в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Отже, за своєю правовою природою укладена між сторонами Угода про відшкодування збитків від неотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове зайняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс", є договором оренди земельної ділянки, оскільки змістом спірного правочину є надання приватному підприємству у користування земельної ділянки на певний строк за визначену плату.

Зміст договору не залежить від його назви, а назва договору не змінює суті правовідносин сторін, тому положення спірного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений Земельним кодексом України.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення договору) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та в оренду врегульовано статтями 123, 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Процедура надання земельних ділянок державної та комунальної власності у користування встановлена у частинах 2 - 11 статті 123 Земельного кодексу України, яка включає необхідність подачі клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування разом із документами, передбаченими цією статтею, розробку проекту відведення земельної ділянки, узгодженого із контролюючими органами, прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З викладеного вбачається, що відповідачами не дотримано встановленого порядку передачі земельної ділянки у тимчасове користування, при цьому оспорюваний договір також не містить всіх істотних умов договору оренди землі.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", ч.4 ст.122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління, затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. №308, з 01.01.2013р. розпорядником та орендодавцем земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Херсонської області є Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

В даному випадку при наданні спірної земельної ділянки площею 3,2422 га під розміщення зернотоку ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" уповноваженим органом рішення про надання ділянки в користування не приймалося, а Брускинська сільська рада не є тим уповноваженим органом, до компетенції якого віднесено розпорядження означеною ділянкою.

Загальні вимоги, недодержання яких є підставою недійсності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

У пункті 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення. Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

Суд зазначає, що, оскільки фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, такий договір визнається судом недійсним і припиняється лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Разом з тим, як слідує з п.5 укладеної між сторонами Угоди, остання укладена до моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, але не більше одного року (365 днів). Отже, з урахуванням дати укладення Угоди - 10.05.2016р., станом на час розгляду даної справи Угода припинила свою дію, що також підтверджено представниками відповідачів в судовому засіданні та не спростовано прокурором.

Враховуючи, що позовні вимоги прокурора зводяться до визнання недійсною Угоди про відшкодування збитків від недоотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове заняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" від 10.05.2016р., яка, як встановлено господарським судом, фактично є договором оренди земельної ділянки, строк дії якої в процесі вирішення спору припинився, то визнання оскаржуваної Угоди недійсною є неможливим, оскільки предмет спору в процесі вирішення справи припинив існування.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що станом на день вирішення справи в суді предмет спору у даній справі відсутній.

За приписами п.2 ч.1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині визнання недійсною Угоди про відшкодування збитків від недоотримання коштів Брускинською сільською радою за фактичне землекористування (тимчасове заняття ділянки) ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" від 10.05.2016р. підлягає припиненню на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст.231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами п.5 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як зазначено в п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі зазначено закриття (припинення) провадження (стаття 80 ГПК), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи спосіб формулювання даного положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними. При цьому слід враховувати, що у разі припинення провадження у справі у апеляційній або касаційній інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 1-1 статті 80 ГПК, повертається сума судового збору, сплачена в усіх інстанціях.

Станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутнє клопотання прокурора про повернення суми сплаченого судового збору, у зв'язку з чим питання про повернення судового збору буде розглянуто господарським судом після звернення прокурора до суду із відповідним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі № 923/273/17.

Ухвала набрала законної сили 05.03.2018р. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено і підписано 07.03.2018р.

Суддя М.Б. Сулімовська