РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018Справа № 910/1288/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/1288/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів

"Консалт-Авто"

про стягнення 103 000,00 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агенство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (відповідач) про стягнення 103 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 09/06 на транспортно-експедиційне обслуговування від 09.06.2017р., внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги з перевезення вантажів у загальній сумі 103 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 07.03.2018р.

Відповідач ухвалу суду від 07.02.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 09.02.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи.

26.02.2018р. від позивача на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява про неотримання відзиву від відповідача.

27.02.2018р. від відповідача на адресу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає.

05.03.2018р. від позивача на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява про часткове погашення відповідачем боргу та заява про виправлення описки у позовній заяві.

06.03.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшли пояснення по справі, в яких останній повідомляє про часткове погашення суми боргу після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017р. між позивачем (перевізник) та відповідачем (експедитор) укладено договір № 09/06 про транспортно-експедиційне обслуговування (далі - договір), який регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експортно-імпортних транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях доповненнях до даного договору, і які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.2. договору організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення, що надсилається експедитором перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в статті 5 даного договору.

У п. 2.3. договору зазначено, що доповнення та замовлення є невід'ємною частиною договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами, підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.1. договору, перевізник завчасно повідомляє експедитора про місцезнаходження своїх транспортних засобів та часу їх готовності до завантажень.

Згідно з п. 5.2. договору, експедитор обробляє отриману інформацію, враховуючи існуючі в наявності замовлення, та повідомляє перевізнику свої пропозиції.

Після узгодження з перевізником експедитор надсилає перевізнику по електронному чи факсимільному зв'язку замовлення на перевезення. Замовлення оформляються згідно до встановленої та завчасно узгодженої форми (додаток №1) і є невід'ємними частинами договору, при чому в замовленні повинна бути зазначена наступна інформація: місце завантаження та місце митного оформлення; місце розвантаження та місце митного оформлення; найменування вантажу; вага, габарити, кількість місць; дата та час завантаження; терміни доставки; вартість фрахту за перевезення; прізвища та телефони контактних осіб з боку вантажовідправника/вантажоодержувача та/або експедитора; порядок обміну інформацією під час перевезення; додаткові умови по перевезенню у випадку наявності таких (п. 5.3. договору).

Перевізник зобов'язується приймати подані замовлення до виконання, підтверджувати їх круглою печаткою та відсилати експедитору за допомогою електронного чи факсимільного зв'язку протягом 2 робочих годин, при чому перевізник у замовленні повинен вказувати наступну інформацію: державний номер наданого під завантаження транспортного засобу; прізвище водія, його телефони; номери CarnetTIR та СМR; контактну особу з боку перевізника, що відповідатиме за виконання даного рейсу (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, вартість фрахту та інших послуг підтверджується у окремих замовленнях експедитора, які є невід'ємною частиною договору.

Розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів, одержаних від замовника (за винятком комісійної винагороди експедитора) до 20-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору встановлено, що для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: акт виконаних робіт (вказати в ньому номери CMR/CARNET TIR/AWB, інвойсу та тип продукції, що транспортуються); договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги; податкову накладну.

У п. 11.3. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018р. У випадку, якщо за 30 днів до завершення дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію договору, то термін дії договору автоматично продовжується щороку.

У п. 11.4. договору зазначено, що даний договір складений в двох екземплярах українською мовою, які мають рівну юридичну силу, по одному у кожної із сторін. Екземпляр договору так як і заявки та доповнення до нього, що передані/отримані факсимільним зв'язком, електронною поштою, мають юридичну силу.

Згідно умов договору експедитор направив на електронну адресу перевізника замовлення на транспортно-експедиційні послуги №1100-1 від 24.10.2017р., №11150-1 від 27.10.2017р., №1137-1 від 01.11.2017р., №1163-1 від 06.11.2017р., №1154-1 від 06.11.2017р., №1165-1 від 14.11.2017р. для виконання міжнародних перевезень за маршрутом с. Лісові Гринівці (Хмельницька обл.) - Кетш (Польша).

Зазначені замовлення погоджені сторонами, про що свідчать підписи представників та печатки юридичних осіб на них.

Відповідно до пункту 13 замовлень, сторони визначили вартість одного перевезення вантажу в сумі 19 600,00 грн. та обумовили термін оплати протягом 5-10 днів після отримання оригіналів документів.

На підтвердження укладення договору перевезення та на виконання вимоги ч. 3 ст. 909 ЦК України, сторони складено міжнародні товаротранспортні накладні СMR № 0044948, СMR № 0044965, СMR № 0044964, СMR № 0044938, СMR № 0044939, СMR № 0075840.

Відповідно до зазначених накладних перевезення вантажу за маршрутом с. Лісові Гринівці (Хмельницька обл.) - Кетш (Польша) виконано, вантаж доставлений, що підтверджується печаткою вантажоодержувача в графі 24 накладних.

Позивачем направлено відповідачу поштові відправлення №№ 879, 549 та 620, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень №726 від 06.11.2017р., фіскальними чеками від 13.11.2017р. та від 23.11.2017р.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за договором в сумі 29 600,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №7500 від 16.01.2018р. на суму 9 600,00 грн., № 7542 від 23.01.2018. на суму 5 000,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання договірних зобов'язань в частині проведення розрахунків за перевезення вантажу, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 103 000,00грн.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив з підстав того, що ним не отримано документи на оплату від позивача, надання яких передбачено умовами договору, а тому у нього не виникло обов'язку з оплати послуг перевезення. При цьому, відповідач платіжними дорученнями №7579 від 08.02.2018р. на суму 10 000,00 грн. та №7722 від 05.03.2018р. на суму 5 000,00 грн. після відкриття провадження у справі частково погасив суму заборгованості.

Дослідивши додані до справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обов'язки на підставі договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 09/06 від 09.06.2017р., який за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до ст. 908 ЦК перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення, а відповідно до ст. 909 ч. 1 ЦК за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як встановлено судом, сторонами складено замовлення на траспортно-експедиційні послуги №1100-1 від 24.10.2017р., №11150-1 від 27.10.2017р., №1137-1 від 01.11.2017р., №1163-1 від 06.11.2017р., №1154-1 від 06.11.2017р., №1165-1 від 14.11.2017р. згідно яких маршрутом перевезення є: с. Лісові Гринівці (Хмельницька обл.) - Кетш (Польша).

Як свідчить наявні в матеріалах справи міжнародні товарно-транспортні накладні СMR № 0044948, СMR № 0044965, СMR № 0044964, СMR № 0044938, СMR № 0044939, СMR № 0075840 позивач свої зобов'язання за договором та замовленнями виконав належним чином, вантаж був відвантажений, доставлений та вручений вантажоодержувачу, що також не заперечується відповідачем у відзиві.

Разом з тим відповідач стверджує, що ним не здійснено оплату наданих послуг перевезення вантажу у зв'язку із ненаданням позивачем оригіналів документів на оплату, як це передбачено умовами договору та замовлень.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно замовлень на транспортно-експедиційні послуги вартість кожного перевезення визначена в сумі 19 600,00 грн.

В матеріалах справи наявні список згрупованих поштових відправлень №726 від 06.11.2017р., фіскальні чеки від 13.11.2017р. та від 23.11.2017р., що є доказами направлення поштових відправлень №№ 879, 549 та 620 товариству з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто".

Пунктом 6.3. договору встановлено, що для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: акт виконаних робіт (вказати в ньому номери CMR/CARNET TIR/AWB, інвойсу та тип продукції, що транспортуються); договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги; податкову накладну.

У замовленнях на транспортно-експедиційні послуги зазначено, що оплата перевезення здійснюється після отримання експедитором оригіналів документів.

Відповідно до офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" в мережі Інтернет, відповідач отримав поштові відправлення №№ 879, 549 та 620 - 08.11.2017р., 16.11.2017р. та 27.11.2017р. відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату послуг в загальному розмірі 29 600,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №7500 від 16.01.2018р. на суму 9 600,00 грн., № 7542 від 23.01.2018. на суму 5 000,00 грн., №7579 від 08.02.2018р. на суму 10 000,00 грн. та №7722 від 05.03.2018р. на суму 5 000,00 грн.

При цьому, в призначенні платежу у вказаних платіжних дорученнях відповідач посилався на рахунки-фактури №1 від 01.11.2017р. та №2 від 02.11.2017р.

З огляду на те, що відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг з посиланням на зазначенні вище рахунки, суд дійшов висновку, що відповідач отримав документи, що є підставою для оплати наданих послуг.

Зі змісту статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язковою підставою для здійснення відправником свого обов'язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

Матеріали справи свідчать, що послуги перевезення вантажу надані відповідачу, а отже у останнього виник обов'язок по їх сплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що строк оплати наданих послуг за замовлення №1100-1 від 24.10.2017р., №11150-1 від 27.10.2017р., №1137-1 від 01.11.2017р., №1163-1 від 06.11.2017р., №1154-1 від 06.11.2017р., №1165-1 від 14.11.2017р. є таким, що настав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість наданих послуг перевезення в повному обсязі не оплатив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем та на момент звернення до суду з позовом складала 103 000,00 грн. (117 600,00 грн. (вартість наданих послуг) - 14 600,00 грн. (часткова оплата платіжними дорученнями №7500 від 16.01.2018р. та № 7542 від 23.01.2018р.)).

Під час розгляду справи відповідач платіжними дорученнями №7579 від 08.02.2018р. та №7722 від 05.03.2018р. сплатив заборгованість за договором у розмірі 15 000,00 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що сума заборгованості у розмірі 15 000,00 грн. сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд закриває провадження у справі №910/1288/18 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 15 000,00 грн., у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 88 000,00 грн. (103 000,00 грн. (заборгованість на момент звернення до суду з позовом) - 15 000,00 грн. (часткова оплата під час розгляду справи)).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З урахуванням існування належних доказів надання позивачем послуг, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в загальному розмірі 88 000,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" в частині стягнення 88 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Отже, відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Також, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат по оплаті правової допомоги в розмірі 9 500,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

25.01.2018р. між позивачем (довіритель) та адвокатом Лоза Віктором Миколайовичем (повірений) був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов'язався здійснити правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто", а саме: вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням, провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу, підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви, вчинення дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу. Винагорода за вказані дії становить 9500,00 грн.

За змістом 126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивач сплатив на користь адвоката Лози В.М. грошові кошти в розмірі 9 500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера № 04/18 від 02.02.2018.

Підтвердженням того, що Лоза В.М. - адвокат, є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 16.05.2008р.

Враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, наведені у відзиві на позовну заяву, та з урахуванням співрозмірністі винагороди за послуги, надані за Договором про надання правової допомоги від 25.01.2018р., зі складністю справи, ціною позову, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 4 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 231 (п. 2 ч.1), 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (03056, м. Київ, вул. Польова, 21, оф.114, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" (46016, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Симоненка, будинок 4, квартира 188; ) 88 000 грн. 00 коп. боргу, 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 4 500 грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" 15 000,00 грн. боргу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.03.2018р.

СуддяА.І. Привалов