ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" березня 2018 р. м. Київ Справа № 5002-12/5489-2011

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Антонової В.М., суддів Горбасенка П.В., Яреми В.А., розглянувши скаргу Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі

за позовом: Прокурора міста Євпаторії в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до: Виконавчого комітету Євпаторійської міської ради Автономної Республіки Крим; Дочірнього підприємства "Підприємство "Євпаторіяремкурортбуд" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес-Крим"; Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-4: Державного агентства земельних ресурсів України, Федерації незалежних профспілок України, Фонду соціального страхування України

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, визнання права власності, зобовязання повернути майно

за участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_2 - довіреність № 99 від 12.02.2018;

від прокуратури: ОСОБА_3;

від відповідачів: не прибули;

від третьої особи (ФСС України): ОСОБА_4 - довіреність від 15.02.2018 вих. № 01-38-21;

від інших третіх осіб: не прибули.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 04.12.2014 у складі головуючого судді Антонової В.М., суддів Горбасенка П.В., Яреми В.А. у справі №5002-12/5489-2011 позов прокурора задоволено в повному обсязі; зокрема, зобовязано Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України "Укрпрофздоровниця", м. Київ, вул. Шота Руставелі, б. 39/41, повернути у власність держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, нерухоме майно нежитлові приміщення головного корпусу літ "А", яке розміщено на території Дочірнього підприємства "Євпаторіяремкурортбуд" за адресою м. Євпаторія, вул. Будівельників, 6, передані за договором оренди №4/11-2010 від 01.11.2010, а саме приміщення літ. А-А.-2 площею 15,2 кв.м., площею 150,5 кв.м., навісу для зварників літ "Г" площею 61,25 кв.м., приміщення розчинно-бетонного вузлу (РБВ) площею 14,8 кв.м. балансовою вартістю 40 300,00 грн.

На виконання даного рішення суду видано наказ №5002-12/5489-2011 від 11.03.2015.

16.02.2018 на адресу господарського суду, в порядку ст. 339 ГПК України, надійшла скарга Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014, згідно з якої скаржник просить:

- визнати неправомірним рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 від 30.01.2018 № 1245/7;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 №5002-12/5489-2011.

Ухвалою від 19.02.2018 господарський суд вищевказану скаргу Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 у справі №5002-12/5489-2011 прийняв до розгляду; розгляд скарги призначив на 01.03.2018 о 09:40.

Ухвалою від 28.02.2018 господарський суд виправив допущені в ухвалі від 19.02.2018 описки.

До початку розгляду скарги до суду від скаржника (ФДМ України) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання копії скарги від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 всім учасникам судового процесу.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі №5002-12/5489-2011 підтримав у повному обсязі, з підстав у ній викладених.

Вказав, що звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області, за місцем вчинення дій боржником, з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 №5002-12/5489-2011, однак 30.01.2018 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п. 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", який в редакції Закону чинній на день винесення вищевказаного повідомлення, був відсутній.

Також у скарзі на дії ДВС скаржник наголошує, що він як стягувач відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" має право на власний розсуд вибрати місце виконання судового рішення, а головним державним виконавцем при прийнятті рішення про повернення наказу господарського суду від 11.03.2015 №5002-12/5489-2011 без прийняття до виконання названих норм Закону враховано не було.

Прокурор та представник Фонду соціального страхування України в засіданні суду усно вимоги Фонду державного майна України, викладені у скарзі від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014, також підтримали.

На день розгляду скарги представники відповідачів, третіх осіб (Державного агентства земельних ресурсів України, Федерації незалежних профспілок України), та органу ДВС в судове засідання не прибули, хоча про час і місце розгляду скарги були повідомлені вчасно та належним чином.

Враховуючи те, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України), а надання письмового відзиву на скаргу є правом, а не обов'язком учасників процесу, господарський суд вважає, що неявка представників відповідачів, третіх осіб та органу ДВС в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Врахувавши пояснення представника стягувача, прокурора та Фонду соціального страхування України, дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що скарга Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі №5002-12/5489-2011 підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

За умовами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що учасник виконавчого провадження має право звернутися до господарського суду з відповідною скаргою тільки на дії чи бездіяльність органів виконавчої служби, вчинені ними під час, у зв'язку та щодо примусового виконання останніми відповідних рішень господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (Фонд державного майна України) звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою на дії органу ДВС у справі №5002-12/5489-2011.

Предметом скарги є оскарження рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі №5002-12/5489-2011.

Розглядаючи скаргу на дії органу ДВС, господарський суд встановив, що у відповідності до виданого господарським судом Київської області 11.03.2015 наказу №5002-12/5489-2011, боржника (Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України "Укрпрофздоровниця", місцезнаходження якого є м. Київ, вул. Шота Руставелі, б. 39/41) було зобов'язано повернути у власність держави в особі Фонду державного майна України (м. Київ, вул. Кутузова, 18/9), нерухоме майно нежитлові приміщення головного корпусу літ "А", яке розміщено на території Дочірнього підприємства "Євпаторіяремкурортбуд" за адресою: м. Євпаторія, вул. Будівельників, 6, передані за договором оренди №4/11-2010 від 01.11.2010, а саме приміщення літ. А-А.-2 площею 15,2 кв.м, площею 150,5 кв.м, навісу для зварників літ "Г" площею 61,25 кв.м, приміщення розчинно-бетонного вузлу (РБВ) площею 14,8 кв.м балансовою вартістю 40300,00 грн.

З метою примусового виконання наказу суду, керуючись нормами ч. 2 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, а також враховуючи ч. 2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", стягувач (Фонд державного майна України) звернувся до Державної виконавчої служби України із заявою від 27.03.2015 вих. № 10-25-6154 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011.

22.04.2015 заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністрерства юстиції України супровідним листом за вих. № 2-305/17 повідомив Фонд державного майна України, що 21.04.2015 старшим державним виконавцем цього відділу було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення).

З постанови від 21.04.2015 вбачається, що мотивуючи прийняте рішення старший державний виконавець вказав, що Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України "Укрпрофздоровниця" не є боржником у розумінні ч. 1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження", тому наказ не є підвідомчий для виконання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

29.09.2016 був прийнятий наказ Міністерства юстиції України №2832/5 (зареєстрований 30.09.2016 за №1302/29432), яким Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністрства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, було викладено в новій редакції, яка набрала чинності з 05.10.2016.

Згідно з п.4 Розділу 1 вищевказаної Інструкції передбачалося, що виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області.

З урахуванням викладеного, 19.01.2017 Фонд державного майна України звернувся до управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області з заявою вих. №10-25-893 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011.

06.03.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області було винесено повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, у зв'язку з тим, що боржник знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, б. 39/41, отже рішення пред'явлено не за місцем виконання (п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-19).

06.04.2017 Фонд державного майна України звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області із заявою вих. №10-25-6902 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011 за місцезнаходженням майна боржника.

14.04.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю.

Листом від 18.07.2017 за вих. № 10-25-14037 в.о. Голови Фонду державного майна України звернувся до Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив роз'яснити порядок виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011.

У відповідь на звернення, Міністерство юстиції України у межах повноважень листом від 31.07.2017 вих. № 29092/14097-0-26-17/20 запропонувало Фонду державного майна України для організації примусового виконання рішення суду звернутися до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 11-б, оскільки боржником у виконавчому документі зазначено Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України "Укрпрофздоровниця", яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, б. 39/41 (Печерський район м. Києва).

22.09.2017 Фонд державного майна України звернувся із заявою за вих. № 10-25-18138 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві, однак супровідним листом від 02.10.2017 вих. № 13025/12 державний виконавець повідомив Фонд про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п. 3 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", п. 4 Розділу І Інструкції з примусового виконання рішень та п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", з підстав пред'явлення виконавчого документу не за підвідомчістю.

22.01.2018 Фонд державного майна повторно звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області із заявою вих. № 10-25-1275 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011, в якій просило здійснити виконання рішення суду за місцем вчинення дій боржником.

30.01.2018 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_5 виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю. При цьому повідомлення обгрунтоване з посиланням на п. 4 Розділу І Інструкції з примусового виконання рішень.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішення здійснюється на підставі, зокрема, але не виключно, судових наказів.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Підстави для повернення стягувачу органом державної виконавчої служби виконавчого документа без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, визначені ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема в п. 10 ч. 4 ст. 4 вищевказаного Закону зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, якщо виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з частиною третьою вищевказаної статті Закону визначено, що виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Як вбачається з наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011, виданого на примусове виконання рішення суду від 04.12.2014, у виконавчому документі чітко визначено майно щодо якого боржнику треба вчинити певні дії зобов'язального характеру.

Також у виконавчому документі вказано місцезнаходження такого нерухомого майна, яке боржник зобов'язаний повернути у власність держави в особі Фонду державного майна України, а саме: м. Євпаторія, вул. Будівельників, 6.

Оскільки дії щодо повернення майна передбачають, зокрема, складення акту прийому-повернення майна з оренди, в якому має бути зафіксовано фактичний стан приміщень, які повертаються орендодавцю, що не може бути проведено без натурного огляду цього майна у місці його знаходження, господарський суд дійшов висновку, що місцем вчинення певних дій боржником є місцезнаходження майна, яке підлягає поверненню за виконавчим документом.

Разом з тим, суд вказує, що спірне нерухоме майно розташоване у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, а вказана територія у відповідності до ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, тому згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, виконання рішення господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №5002-12/5489-2011, має здійснюватися відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області.

Окрім іншого, господарський суд зазначає, що виконавчий документ на примусове виконання рішення господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №5002-12/5489-2011, був виданий господарським судом Київської області до повноважень якого віднесено оформлення наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження". Порушень в оформленні виконавчого документа (наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011) та невідповідність його вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження", в процесі розгляду даної скарги встановлено не було.

З огляду на викладене, дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30.01.2018 на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", господарський суд розцінює як ухилення від виконання покладених на нього чинним законодавством України обов'язків щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження".

Вказане, на думку суду, суперечить основоположному принципу, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, а саме: обов'язковості виконання судових рішень (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Також господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 18 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 1 ст. 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п. 35 рішення).

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" йдеться про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У іншому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012 наголошено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Закон України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, тому господарський суд зважає, що правові висновки та узагальнення Європейського суду з прав людини, що наведені у вищевказаних рішеннях, мають бути враховані та підлягають застосуванню при формуванні висновку суду і в даній справі при розгляді скарги на незаконні дії органу ДВС під час здійснення ним заходів виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на висновки суду, які зводяться до того, що місцем вчинення боржником певних дій з виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 у справі №5002-12/5489-2011 є м. Євпаторія, АРК, слід дійти висновку, що у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 були відсутні правові підстави для винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30.01.2018 на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Звідси суд вважає обгрунтованою вимогу стягувача про визнання вищевказаних дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 неправомірними, оскільки вони є такими, що суперечать нормам Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо доводів скаржника з приводу того, що у чинній редакції Закону України "Про виконавче провадження" відсутній пункт 10 частини 4 статті 4, керуючись яким головний державний виконавець Семенчев А.І. повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, слід вказати, що такі твердження суд вважає помилковими, оскільки зміни до ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", про які наголошує ФДМ України у своїй скарзі, та які були внесені до статті 4 цього Закону на підставі підпункту 3 пункту 24 параграфу 1 розділу 4 Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" вводяться в дію через 30 днів із дня опублікування Державною судовою адміністрацією України повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті "Голос України" (п. 1 параграфу 2 "Прикінцеві положення" Розділу VII "Перехідні положення" Закону від 03.10.2017 № 2147-VIII).

Зважаючи, що на момент прийняття головним державним виконавцем Семенчевим А.І. повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Єдиний державний реєстр виконавчих документів ще не був введений в дію, станом на 30.01.2018 стаття 4 Закону України "Про виконавче провадження" діяла в редакції Закону від 21.12.2016 та містила в собі 4 частини.

У відповідності до ст. 343 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, як зазначено у п. 7 постанови пленуму ВСУ від 26.12.2003 № 14, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Оскільки право суду у межах виконавчого провадження зводиться до переоцінки дій державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження і господарський суд не вправі зобов'язати державного виконавця вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, від вчинення яких той безпідставно ухиляється без достатніх підстав, вимоги скаржника про зобов'язання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 №5002-12/5489-2011, заявлені в судовому порядку, суд вважає безпідставними, однак зазначає, що обов'язок органу державної виконавчої служби усунути допущені ним порушення прав стягувача у виконавчому провадженні виникає в силу закону та не потребує прийняття додаткового рішення суду з цього питання.

З врахуванням викладеного, суд вбачає наявними підстави для часткового задоволення скарги Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_5 від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі №5002-12/5489-2011, оскільки в протилежному випадку порушуються основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, обов'язковість виконання якого встановлена як приписами ст. 129-1 Конституції України, так і ст. 326 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 1-3, 18, 339 345 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі № 5002-12/5489-2011 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Херсонській області від 30.01.2018 № 1245/7 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у справі № 5002-12/5489-2011 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.03.2015 № 5002-12/5489-2011.

3. У іншій частині скарги Фонду державного майна України від 14.02.2018 вих. № 10-25-3014 відмовити.

Дата підписання ухвали: 06.03.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Головуючий суддя В.М. Антонова

Судді В.А. Ярема

ОСОБА_6