ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Справа № 915/1271/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.;

представника позивача: ОСОБА_2 ордер МК №098613 від 01.03.2018;

представника відповідача: ОСОБА_3 - дов. б/н від 27.10.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Спеціалізована фірма Мисфа

(54007, м.Миколаїв, вул.Казарського, 2/Г; ідент. код 05473097),

до відповідача: Комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автодоріг

(54003, м.Миколаїв, вул.Гречишнікова, 54; ідент. код 03349499),

про: стягнення неустойки в сумі 230000,00 грн., -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариства Спеціалізована фірма Мисфа звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автодоріг про стягнення 230000,00 грн. неустойки.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, з 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9) п.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що по даній справі, станом на 15.12.2017, суд не перейшов до розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги розмір заявлених позовних вимог, розгляд даної справи має продовжуватись зі стадії підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що заявлена до стягнення сума неустойки нарахована за період з 01.12.2015 по 31.10.2017 та підлягає стягненню з відповідача в звязку з припиненням строку дії договору оренди частини виробничої бази від 29.09.2009, неповернення відповідачем орендованого майна, чим останній порушив умови п.11 вказаного договору та вимоги ст.785 ЦК України, згідно з якими у разі припинення договору наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві обєкт оренди, а у випадку, якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом оренди.

Крім того, позивач зазначає, що факт припинення згаданого договору встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1457/15, яке набрало законної сили 13.11.2015. Також, за вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача 10000,00 грн. неустойки за період з 05.07.2015 по 12.08.2015.

Крім того, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 у справі №915/1998/15, яке набрало законної сили 30.06.2017, з відповідача вже було стягнуто неустойку за неповернення майна з оренди в сумі 345000,00 грн. за періоди з 01.12.2012 по 30.06.2015 та з 13.08.2015 по 30.11.2015.

Таким чином, позивач стверджує, що попри припинення терміну дії договору оренди та стягнення неустойки за попередній період за рішеннями суду, відповідач продовжує користуватись частиною території виробничої бази позивача без належних правових підстав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позов не визнає, вважає договір оренди частини виробничої бази від 29.09.2009 удаваним, оскільки, на його думку, між сторонами фактично було укладено договір оренди землі, а тому застосуванню підлягають відповідні положення земельного законодавства.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та відзиві на позов.

У судовому засіданні 16.01.2018 судом оголошувалась перерва.

Судом у судовому засіданні 12.02.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

29.09.2009 між Акціонерним товариством Спеціалізована фірма Мисфа, назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Спеціалізована фірма Мисфа та Комунальним підприємством Експлуатаційне лінійне управління автодоріг укладений договір оренди частини виробничої бази (далі - Договір) (а.с.10, 11), за умовами пунктів 1, 2 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину території виробничої бази орендодавця, загальною площею 1,1 га, розташовану за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, смт.Воскресенськ, вул.Миру, 18 (обєкт оренди).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.10.2009 орендодавцем надано, а орендарем прийнято в строкове платне користування частину території виробничої бази з частковим покриттям з залізобетонних плит площиною 2445,5 кв. м. (а.с.12).

Згідно пунктів 3 - 5, 11 Договору його укладено з 29.09.2009 по 28.09.2010; орендна плата становить 5000,00 грн. на місяць і вноситься попередньою оплатою до 5-го числа кожного місяця; після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві частину території виробничої бази у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п.17 Договору його дія припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір припинився 29.09.2010, у звязку із спливом строку, на який його було укладено.

Факт припинення Договору встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1457/15, яке набрало законної сили 13.11.2015 (а.с.14-20).

Згідно ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, положення якої збігаються з п.11 Договору, у разі припинення договору найму наймач (орендар) зобовязаний негайно повернути наймодавцеві (орендодавцеві) річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Частиною 2 ст.785 ЦК України передбачено, що у разі невиконання наймачем обовязку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У звязку з неповерненням майна. У позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі 10000,00 грн. на місяць за користування обєктом оренди за час прострочення, тобто з моменту припинення Договору, а саме з 29.09.2010.

Неустойку за період з 05.07.2015 по 12.08.2015 в сумі 10000,00 грн. було стягнуто з відповідача рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1457/15.

Неустойку за періоди з 01.12.2012 по 30.06.2015 та з 13.08.2015 по 30.11.2015 в сумі 345000,00 грн. було стягнуто з відповідача рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 у справі №915/1998/15, яке набрало законної сили 30.06.2017.

Позивач скористався своїм правом і просить суд стягнути з відповідача 230000,00 грн. неустойки за період з 01.12.2015 по 31.10.2017, оскільки у даному випадку порушення є триваючим.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт існування господарського правопорушення, яке полягає у неповерненні відповідачем обєкта оренди, встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1457/15.

Положеннями ст.795 ЦК України встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що на дату звернення з даним позовом до суду та на час розгляду справи обєкт оренди знаходиться у користуванні відповідача та позивачу не повернутий.

Вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства України, договорі та фактах, встановлених рішеннями Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1457/15, яке набрало законної сили 13.11.2015, та від 15.06.2017 у справі №915/1998/15, яке набрало законної сили 30.06.2017, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заперечень відповідача, то рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.02.2017 у справі №915/1358/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.05.2017, за позовом КП Експлуатаційне лінійне управління автодоріг до ПАТ СФ Мисфа про визнання недійсним договору оренди частини виробничої бази від 29.09.2009, встановлено наступне.

Наведені у Договорі та акті приймання-передачі від 01.10.2009 відомості про обєкт оренди не містять посилання на передання відповідачу у користування земельної ділянки із зазначенням її індивідуальних ознак, зокрема, кадастрового номеру.

Розділ Договору Орендна плата передбачає, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5000,00 грн. на місяць готівкою у касу підприємства або на розрахунковий рахунок підприємства. Орендна плата вноситься попередньою оплатою до 5-го числа кожного місяця. Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції; інших випадків, передбачені законом.

Договір у своєму тексті або додатках не містить розрахунку (методики розрахунку) орендної плати та її безпосередньої привязки до розміру земельного податку. Доказів здійснення перегляду орендної плати протягом строку користування майном, виходячи зі ставки земельного податку, суду не надано. Крім того, перегляд орендної плати у разі виникнення ряду обставин, які сторони передбачили у договорі та в порядку, визначеному чинним законодавством, є правом наймодавця.

Зазначення у п.19 Договору в якості невідємної частини договору плану або схеми земельної ділянки, взагалі не може свідчити про укладання сторонами договору оренди землі.

Тому, посилання орендаря на те, що пункти 8 та 19 Договору свідчать про наявність у спірному договорі елементів договору оренди землі, є безпідставними.

Зі змісту Договору вбачається, що при його укладенні орендодавець передав в оренду саме частину території нежитлового обєкту у вигляді господарських споруд, що належать йому на праві власності згідно Свідоцтва про право власності №7 від 07.05.2001, а не земельну ділянку, на якій обєкт нерухомості розташований.

Крім того, дії сторін по виконанню спірного договору свідчать про те, що їх наміри відповідають меті договору про оренду майна, а не земельної ділянки. Доказів існування інших цивільно-правових відносин, крім тих, що випливають з договору оренди належного ПАТ СФ Мисфа майна, орендар не навів.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, враховуючи те, що умовами спірного договору не визначено істотних умов, встановлених законодавством, які є обов'язковими для договорів оренди землі, суди першої та апеляційної інстанції в межах розгляду справи №915/1358/16, прийшли до висновку, що спірний договір за своєю правовою природою не є договором оренди земельної ділянки та не містить ознак удаваного правочину.

Враховуючи викладене, безпідставним є твердження відповідача щодо удаваності спірного договору та посилання на положення земельного законодавства, оскільки, як зазначено вище, спірний договір за своєю правовою природою не є договором оренди земельної ділянки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 185, 191, 233, 238, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автодоріг (54003, м.Миколаїв, вул.Гречишникова, 54; ідентифікаційний код 03349499, відомості про банківські реквізити відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства Спеціалізована фірма Мисфа (54007, м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-Г; ідентифікаційний код 05473097, відомості про банківські реквізити відсутні) неустойку за неповернення орендованого майна в сумі 230000,00 грн. та судовий збір у сумі 3450,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.238 ГПК України

та підписано суддею 20 березня 2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва