Суд
УХВАЛА

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 914/870/17

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Міщенко І.С.

перевіривши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області

на постанову Львівського апеляційного господарського суду у складі Малех І.Б. - головуючого, Костів Т.С., Матущак О.І. від 06 листопада 2017 року та рішення Господарського суду Львівської області у складі Манюк П.Т. від 07 серпня 2018

за позовом Управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі Львівської області

до: 1. Виконавчого комітету Бориславської міської ради, 2. Бориславської міської ради Львівської області

про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради, скасування запису щодо реєстрації об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області 23 листопада 2018 року звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2017 року та рішення Господарського суду Львівської області від 07 серпня 2017 року у даній справі, при цьому провадження за касаційною скаргою заявника у Вищому господарському суді України порушено не було.

Вказану скаргу разом зі справою № 914/870/17 на виконання Розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України від 15 грудня 2017 року № 38-р передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) Суд зазначає, що подана скарга не відповідає тим вимогам, що до неї ставились чинним на час звернення процесуальним законом з огляду на таке.

Згідно з частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), якою встановлено вимоги до форми та змісту касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

За приписами статті 4 Закону України № 3674 - VI (в редакції чинній на час звернення з даною касаційною скаргою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору складала 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При цьому за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складала 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2017 році становило 1 600 грн.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону № 3674 - VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки спір, що виник між сторонами у даній справі носить немайновий характер, а саме позивачем заявлено три немайнові вимоги, сума судового збору, що мала бути сплачена при поданні такого позову і була сплачена позивачем складала 4 800 грн., а тому належним розміром судового збору, що має бути сплачений скаржником при касаційному оскарженні постанови апеляційного господарського суду, яка прийнята за наслідками перегляду таких вимог є 5 760 грн. (120%*4 800 грн.).

До касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору, однак скаржником у прохальній частині скарги заявлено клопотання про відстрочення такої сплати до ухвалення рішення касаційним судом.

Розглянувши вказане клопотання Суд відмовляє у його задоволенні і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

За приписами частини 1 статті 8 Закону № 3674 - VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином єдиною підставою для застосування судом своїх повноважень щодо відстрочення сплати судового збору Закон визначає складне матеріальне становище скаржника, що не дає йому можливості оплатити судовий збір при поданні відповідної заяви, скарги.

Однак Суд не вважає додану до скарги довідку № 3-20/3028 від 22 листопада 2017 року доказом того, що майновий стан скаржника перешкоджав йому сплатити судовий збір, оскільки доказів на підтвердження тих обставин, що наведені у довідці суду не надано і крім цього врахування судом такої довідки (що видана скаржником собі ж) буде порушенням прав іншої сторони у справі.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення чи звільнення від такої сплати.

За приписами частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За таких обставин Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків в частині сплати судового збору.

Суд наводить належні платіжні реквізити для сплати судового збору:

отримувач коштів:УК у Печерському районі
код отримувача (код за ЄДРПОУ):38004897
банк отримувача:ГУ ДКСУ у м.Києві
код банку отримувача820019
рахунок отримувача0007
код класифікації доходів бюджету22030102 Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Керуючись статтею 234, частинами 2, 5 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2017 року та рішення Господарського суду Львівської області від 07 серпня 2017 року у справі № 914/870/17 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк, тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків скарги.

(Докази виконання вимог цієї ухвали надсилати/подавати на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О.Копиленка, 6, м. Київ, 01016).

Суддя Верховного Суду Міщенко І.С.