ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 березня 2018 р. Справа № 903/975/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича, м.Луцьк

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ВГП", м. Луцьк

про стягнення 22600 грн.

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства "ВГП", м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича, м. Луцьк

про стягнення 18407,93 грн. збитків

Суддя Шум М.С.

секретар судового засідання Легерко В.Б.

за участю представників сторін:

від ФОП Книша С.М.: Товт С.С., довіреність №200 від 29.01.2018р.

від ПАТ "ВГП": Остапук І.І., довіреність від 24.01.2018р.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Книш Степан Миколайович(позивач за первісним позовом) звернувся із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ВГП" про стягнення 22600 грн. заборгованості за неналежне виконання останнім умов Договору №11 перевезення вантажу автомобільним транспортом від 15.01.2016р. в частині оплати за надані послуги.

Публічне акціонерне товариство "ВГП"(позивач за зустрічним позовом) просять стягнути з Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича збитки в сумі 18407,93 грн., а саме сплачених штрафних санкцій вантажоодержувачу, через прострочення доставки товару.

Ухвалою суду від 31.01.2018р. розгляд справи по суті (за первісним та зустрічним позовами) призначено на 27.02.2018р..

В судовому засіданні 27.02.2018р. було оголошено перерву до 05.03.2018р..

Представник ФОП Книша С.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив останні задоволити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити через безпідставність.

Представник ПАТ "ВГП" просила у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити, з підстав наведених у відзиві, позовні вимоги за зустрічним позовом просила задоволити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд, -

встановив:

15.01.2016р. між ФОП Книш С.М. (позивач за первісним позовом, перевізник) та ПАТ «ВГП» (відповідач за первісним позовом, замовник) був підписаний договір №11 про перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - Договір перевезення)(а.с.8-12).

Згідно п.1.1 Договору перевезення, останній визначає порядок взаємовідносини між замовником та перевізником при організації та виконанні міських й міжміських перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також порядок розрахунків за надані послуги та виконану роботу.

Згідно п.1.5 Договору перевезення, назва та фізичні властивості вантажу, особливі умови перевезення конкретного виду вантажу (температурний режим та ін.), місце доставки, вартість перевезення, строки доставки вантажу та інші умови узгоджуються сторонами кожного разу окремо шляхом підписання, заявок на перевезення вантажу автомобільним транспортом, котрі є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.2.1.5 Договору перевезення, замовник зобов'язаний забезпечити оформлення товарно-транспортної документації для безперешкодного проїзду на шляху транспортування вантажу і здачі вантажу вантажоодержувачу.

Згідно п.2.2.1 Договору перевезення, замовник має право вимагати від перевізника належного виконання зобов'язань по перевезенню вантажу у строк та на умовах, визначених цим договором та заявками на перевезення вантажу.

Згідно п.2.3.2 Договору перевезення, перевізник зобов'язаний своєчасно подавати під завантаження технічно справні, повністю укомплектовані та придатні для безперешкодного перевезення заявленого вантажу автотранспортні засоби, які відповідають всім вимогам для безперешкодного і безпечного руху по маршруту перевезення, а також мають можливість завантажитися та доставити вантажу пункт призначення, вказаний у заявці на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Згідно п.2.3.8 Договору перевезення, перевізник зобов'язаний повністю відшкодувати Замовнику усі збитки, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу та/або внаслідок безпідставної відмови Перевізника від прийняття вантажу до перевезення, та/або внаслідок прострочення (протермінування) доставки вантажу, а також повністю відшкодувати Замовнику штрафні санкції, якщо такі будуть нараховані вантажодержувачем за невчасну доставку та/або псування/втрату вантажу.

Згідно п.3.1 Договору перевезення, сторони домовились, що ставки за перевезення вантажу будуть встановлюватись конкретно в кожному випадку письмовою угодою сторін (заявкою на перевезення вантажу), що є невід'ємною частиною договору. Жодна із сторін не має права самостійно змінювати розмір ставки, відносно якої сторони досягли домовленості у визначеному договором порядку.

Згідно п.3.2 Договору перевезення, замовник здійснює оплату виконаних робіт та послуг протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання від перевізника належним чином оформлених оригіналів документів, вказаних в п.3.4 Договору.

Згідно п.3.3 Договору перевезення, оплата виконаних по договору робіт та послуг проводиться шляхом безготівкого перерахунку на вказаний у даному договорі банківський рахунок перевізника в національній валюті України.

Згідно п.3.6 Договору перевезення, у випадку виникнення у замовника претензій до перевізника з причин: псування, втрати (повної або часткової) вантажу, спізнення в точку розвантаження, що призводять до отримання замовником штрафних санкцій від клієнта (вантажоодержувача), - оплата за виконані роботи (надані послуги) затримується до остаточного визначення суми збитків Замовника і повної її компенсації перевізником замовнику.

Згідно п.4.6. Договору перевезення, у випадку несвоєчасної доставки вантажу перевізник сплачує замовнику штраф у розмірі, що повністю покриває штрафні санкції. нараховані вантажоодержувачем для замовника згідно умов договорів, але не менше 300 грн. за кожну добу прострочки поставки вантажу.

Згідно п.6.1 Договору перевезення, останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2016р. й продовжується до повного виконання сторонами зобов'язань.

На підставі Договору перевезення, 19.04.2017р. між перевізником та замовником була підписана заявка №241 на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - м. Кременчук(а.с.13). Відповідно до умов заявки, вартість за перевезення становить 6500 грн. з ПДВ, форма оплати - по перерахунку та термін оплати - протягом 15 календарних днів, після отримання документів по перевезенню.

Факт виконання позивачем за первісним позовом зобов'язань по заявці №241 підтверджується товарно-транспортною накладною №241/1 від 19.04.2017р., відповідною відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем(а.с.16) та підписаним замовником (відповідачем за первісним позовом) актом №ОУ-0000169 здачі-прийняття робіт(надання послуг) від 20.04.2017р.(а.с.24).

Також, 19.04.2017р. була підписана заявка №242 на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - м. Черкаси - м. Кременчук, сума фрахту - 7000 грн.(а.с.14).

Факт виконання позивачем за первісним позовом зобов'язань по заявці №242 підтверджується товарно-транспортною накладною №242/1 та № 242/2 від 19.04.2017р. та відповідною відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем(а.с.17-18) та підписаний замовником актом №ОУ-0000174 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.04.2017а.(а.с.25).

Відповідно до умов укладеного Договору перевезення та вказаних заявок, 24.04.2017р. позивачем на адресу відповідача(за первісним позовом) були надіслані оригінали документів по вищевказаних перевезеннях. Документи відповідачем за первісним позовом були отримані 27.04. 2017р..

Разом з тим, позивач за первісним позовом зазначає, що 26.04.2017р. була підписана заявка №326 на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - смт. Малинівка. Сума фрахту - 9100 грн.(а.с.15). Факт виконання зобов'язань підтверджує товарно-транспортними накладними №362/1 та №362/2 від 02.05.2017р.(а.с.19-20).

Згідно розрахунку позивача за первісним позовом станом на дату пред'явлення позову заборгованість відповідача перед ним складає: 22600 грн. (6500 грн. + 7000 грн. + 9100 грн.).

Для досудового врегулювання спору, 15.08.2017р. та 19.10.2017р. відповідачу за первісним позовом були направлені претензії на суму 22600 грн., однак відповідач за первісним позовом не оплатив заборгованість в строки зазначені в претензіях.

Відповідач за первісним позовом(ПАТ "ВГП") заперечуючи позовні вимоги(відзив а.с.82-83), не заперечує факту поставки товару на заявлену суму в розмірі 22600 грн., проте вказує, що на підставі п.3.6 Договору перевезення та ст.546, 594 Цивільного кодексу України та ст.199 Господарського кодексу України, скористалися правом притримання коштів(оплати за наданні послуги перевезення) у зв'язку з накладенням ТОВ «АТБ-МАРКЕТ»(вантажоотримувач) на відповідача за первісним позовом штрафу за прострочення поставки товару(замовленням на поставку товару №2099_11207478 від 26.04.2017р. всього на суму 18407,93 грн..

Суд вважає, що перевезення вантажу по заявках №241, 242 від 19.04.2017р. відбулося в межах Договору №11 від 15.01.2016р., а перевезення на суму фрахту 9100 грн. на підставі товарно-транспортної накладної №326/1 від 02.05.2017р., тобто не в межах Договору №11 від 15.01.2016р. та заявки №361 від 26.04.2017р.. Свою позицію суд обґрунтовує таким.

Згідно заявки №361 від 26.04.2017р. на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - смт. Малинівка(а.с.15):

- виконавець(перевізник): ФОП Книш С.М.;

- замовник: ПАТ "ВГП";

- місце завантаження: м. Луцьк, вул. Георгія Гонгадзе, 25;

- дата, час поставки під завантаження: 26.04.2017р. на 16:00 год.;

- клієнт(вантажоотримувач), адреса розвантаження, дата, час поставки під розвантаження: ТОВ «АТБ-Маркет», Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Олімпійська, 1, 29.04.2017р. з 09:00 год. до 17:00 год..

Окрім цього, в заявці №361 від 26.04.2017р. передбачено застереження замовника, а саме згідно п.1, 4:

1. Автомобіль повинен бути поставлений під завантаження не пізніше 30-ти хв. від зазначеного в заявці часу. В разі порушення даної вимоги до перевізника застосовуються штрафні санкції - 100 грн. за невчасно поданий ТЗ.

4. При відмові від подачі авто перевізник сплачує 20% від суми фрахту.

Тобто в даній заявці №361 від 26.04.2017р. чітко визначені строки виконання замовлення, а також дати завантаження та доставки товару(з 26.04.2017р. по 29.04.2017р.), поряд зазначено про заходи при затримці чи відмові від подачі автомобіля для перевезення.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження реагування ПАТ "ВГП"(в період виконання заявки №361 від 26.04.2017р. з 26.04.2017р. по 29.04.2017р.) на відсутність автомобіля під завантаження. Тобто, ПАТ "ВГП" не вчинялися дії із застосовування застережень передбачених п.1, 4 заявки №361 від 26.04.2017р., доказів протилежного суду не подано.

Слід зазначити, що згідно п.2.2.1 Договору перевезення, замовник має право вимагати від перевізника належного виконання зобов'язань по перевезенню вантажу у строк та на умовах, визначених цим договором та заявками на перевезення вантажу.

Суд приходить висновку, що сторони не приступили до виконання заявки №361 від 26.04.2017р., а уклали договори перевезення шляхом підписання ТТН №326/1 та №362/2 від 02.05.2017р..

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Вказані ТТН від 02.05.2017р. є первинними документами в розумінні ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.1997р. №363 (далі - Правила №363), товарно-транспортна накладна-єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п.8.26 Правил №363, вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Відповідно до п.11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Таким чином, товарно-транспортна накладна є документом, який складається вантажовідправником(в даному випадку ПАТ "ВГП") для оформлення перевезень вантажів і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів.

Факт отримання товару по ТТН №326/1 та №362/2 від 02.05.2017р. стверджується відмітками вантажоодержувача - ТОВ «АТБ-Маркет» на останніх.

Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником на підставі рахунку перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (п.14.4 Правил №363).

Позивач за первісним позовом 16.05.2017р. направив відповідачу за первісним позовом оригінали документів по вказаному перевезенню, а саме: рахунок-фактуру №СФ-0000198 від 04.05.2017р.; акт №ОУ-000092 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04.05.2017р.. Дані документи були отримані 15.05.2017р.. Однак акт №ОУ-000092 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04.05.2017р. відповідач не підписав та не повернув.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 ГК України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно ч. 1 ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем за первісним позовом носять договірний характер, підприємцем були надані послуги ПАТ "ВГП" по перевезенню товарів, проте останній оплату за надані послуги не провів.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що вимоги позивача за первісним позовом підставні та підлягають до задоволення в повному обсязі(стягнення 22600 грн.).

Твердження ПАТ "ВГП"(наведені у відзиві а.с.82-83), відхилюються судом з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.594 ЦК України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

В даному випадку ПАТ "ВГП" є боржником у зобов'язанні щодо оплати наданих послуг, а не кредитором, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові. Тому застосування права притримання коштів є безпідставним.

Посилання на положення Договору перевезення(п.2.3.8., 3.6, щодо затримання оплати за наданні послуги до відшкодування збитків), не приймаються судом до уваги, оскільки суд дійшов висновку, що поставка товару по ТТД №326/1 та №362/2 від 02.05.2017р. відбулася не в межах вказаного Договору та заявки №326 від 26.04.2017р..

Відповідно до ст.129 ГПК України, з ПАТ "ВГП" слід стягнути судові витрати позивача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову ПАТ "ВГП" до Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича про стягнення збитків в сумі 18407,93 грн., а саме сплачених штрафних санкцій вантажоодержувачу(ТОВ «АТБ-Маркет»), через прострочення доставки товару, суд зазначає таке.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою ПАТ "ВГП" посилається на договір №11 про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 15.01.2016р. укладений між ФОП Книш С.М. та ПАТ «ВГП», договір поставки №59011 від 01.01.2017р. укладений між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» і ПАТ «ВГП»(а.с.57-60), замовлення на поставку товару №2099_11207478 від 26.04.2017р.(а.с.49), заявку №326 від 26.04.2017р., ТТН №326/1 від 26.04.2017р.(а.с.52-53), повідомлення про прийом товару від 05.05.2017р.(а.с.50), повідомлення вих.№17804 від 01.06.2017р. про нарахування штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію(а.с.55), претензію №07/07-02 від 07.07.2017 р. про сплату заборгованості за договором поставки №5901 від 01.01.2017р.(а.с.56), протокол заліку взаємних вимог №50994 від 11.08.2017р.(а.с.61), претензію №444/1 від 04.05.2017р.(а.с.62) та ст.11, 16, 22 ЦК України, 224, 225 ГК України.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що в наслідок прострочення перевізником поставки товару вантажоодержувачу(ТОВ «АТБ-Маркет»), останнім були нараховані ПАТ «ВГП» штрафні санкції в сумі 18407,93 грн., які згідно протоколу заліку взаємних вимог №50994 від 11.08.2017р. оплачені ТОВ «АТБ-Маркет».

Відповідно до ч.2 ст.16 ГК України та п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Пунктом 4 ч.2 ст.611 ЦК України також передбачено такий правовий наслідок порушення зобов'язання як відшкодування збитків.

Частини 1, 2 ст.22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями ч.1 ст.225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

Пред'явлення вимоги про відшкодування збитків покладає на позивача обов'язок довести наявність повного складу цивільного правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, тобто мають бути прямими.

Згідно замовлення ТОВ «АТБ-Маркет» №2099_11207478 від 26.04.2017р. на поставку товару датою поставки визначено 29.04.2017р..

Як зазначалося вище, 26.04.2017р. між ФОП Книш С.М. та ПАТ "ВГП" була оформлена заявка №361 від 26.04.2017р. на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - смт. Малинівка. Дата поставки 29.04.2017р.. Проте по вказаній заявці перевезення не відбулося.

02.05.2017р. ПАТ "ВГП" оформляє товарно-транспортні накладні №362/1 та №362/2(про що свідчить відмітка на останніх (а.с.19 на звороті, 20 на звороті).

Товар по вказаних накладних отриманий ТОВ «АТБ-Маркет» 04.05.2017р. про що свідчить відмітки на них(а.с.19 на звороті, 20 на звороті) та повідомлення про прийом товару від 05.05.2017р..

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що факт протермінованої доставки вантажу підприємцем підтверджується товарно-транспортною накладною №326/1 від 26.04.2017р., на якій відсутній підпис вантажоодержувача про отримання вантажу, а відповідно до п.6.2. договору поставки №59011 від 01.01.2017р., укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (вантажоодержувач) і ПАТ «ВГП» (вантажовідправник), у зв'язку з простроченням поставки, яка мала відбутися 26.04.2017р., ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» прийняло поставлений із запізненням товар та зобов'язало ПАТ «ВГП» замінити товаросупровідні документи (що передбачено умовами договору), в т.ч. ТТН №326/1 від 26.04.2017 р., по простроченій поставці на товаросупровідні документи, які будуть переоформлені фактичною датою доставки вантажу, а саме 04.05.2017р..

Суд не погоджується з даним твердження ПАТ «ВГП», оскільки ТТН №326/1 від 26.04.2017р. не є первинним документом в розумінні ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки на останній відсутня відмітка вантажоодержувача, тому й відсутні підстави вважати, що господарська операція здійснювалася саме на підставі цієї ТТН. Доводи щодо необхідності переоформлення ТТН на підставі п.6.2. договору поставки №59011 від 01.01.2017р., відхиляються судом, оскільки даний пункт договору передбачає право ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» прийняти поставлений з простроченням товар на зберігання з обов'язком постачальника замітити такий товар чи документи на нього, при цьому постачальник за договором оплачує вартість такого зберігання з розрахунку 1% від вартості прийнятого на зберігання товару за кожен календарний день зберігання. Докази застосування ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» до ПАТ «ВГП» штрафних санкцій на підставі п.6.1, 6.2 договору поставки №59011 від 01.01.2017р. та докази оплати такого зберігання на час переоформлення документів ПАТ «ВГП» в матеріалах справи відсутні.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна претензія №444/1 від 04.05.2017р.(а.с.62), в якій ПАТ «ВГП» вимагає у ФОП Книша негайного перерахування коштів в сумі 18407,93 грн., покладених на них штрафних санкцій, які вони понести в наслідок прострочення доставки товару. Проте, повідомлення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» вих.№17804 про нарахування ПАТ «ВГП» штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію датовано 01.06.2017р., а претензія №07/07-02 про сплату в тому числі вказаних коштів взагалі 07.07.2017р.. Реальне понесення витрат ПАТ «ВГП» стверджується протоколом заліку взаємних вимог №50994 від 11.08.2017р..

Суд критично оцінює доводи ПАТ «ВГП» про понесення ними збитків, через прострочення перевізником доставки товару, оскільки ПАТ «ВГП» заявили про необхідність перерахування ФОП Книш С.М. коштів в сумі 18407,93 грн. штрафних санкцій фактично за місяць, до виставлення претензій їм, при цьому слід врахувати, що повідомлення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» про прийом товару 04.05.2017р. датоване 05.05.2017р.(а.с.50), а претензія до ФОП Книш С.М. оформлена за день до дати вказаного повідомлення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ».

Також слід зазначити, що ПАТ «ВГП» без жодних застережень та зауважень(доказів протилежного суду не подано) оформили товарно-транспортні накладні №362/1 та №362/2 від 02.05.2017р., тобто вже з можливим простроченням виконання заявки №361 від 26.04.2017р. на перевезення вантажу за маршрутом м. Луцьк - смт. Малинівка, що ще раз підтверджує, що по даній заявці перевезення не відбувалося.

Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність всіх елементів правопорушення відповідача за зустрічним позовом, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом позбавлені фактичного обґрунтування, є безпідставними та не обґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків в сумі 18407,93 грн..

Відповідно до ст.129 ГПК України, при відмові в позовних вимогах(за зустрічним позовом), судові витрати покладаються на позивача(за зустрічним позовом).

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича до Публічного акціонерного товариства "ВГП" про стягнення 22600 грн. задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ВГП" (43020, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ ГЕОРГІЯ ГОНГАДЗЕ, будинок 25, ) на користь Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 22600 грн. заборгованості та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "ВГП" до Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича про стягнення 18407,93 грн. збитків - відмовити.

Повний текст рішення складено

16.03.2018

Суддя М. С. Шум