Суд
УХВАЛА

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 24/5009/7976/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства ""Приазовкурорт"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду у складі Склярук О.І. - головуючий, Агапов О.Л., Геза Т.Д. від 24 січня 2017 року та рішення Господарського суду Запорізької області у складі Азізбекян Т.А. від 04 травня 2012 року

за позовом Бердянського місцевого прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до (1) виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області; (2) приватного акціонерного товариства ""Приазовкурорт"; (3) Бердянської міської ради Запорізької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача комунального підприємства "Бердянське бюро технічної інвентаризації"

та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 (1) приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровлення"; (2) Федерації профспілок України; (3) Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; (4) Запорізької обласної ради профспілок; (5) приватного підприємства "Сенді"

про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2017 року приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24 січня 2017 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 04 травня 2012 року, при цьому провадження за касаційною скаргою заявника у Вищому господарському суді України порушено не було.

Вказану скаргу разом зі справою № 24/5009/7976/11 на виконання Розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України від 15 грудня 2017 року № 38-р передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року) Суд зазначає, що подана скарга не відповідає усім тим вимогам, що до неї ставились чинним на час звернення процесуальним законом з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

З даною касаційною скаргою заявник звернувся зі значним пропуском встановленого процесуального строку (10 місяців), одночасно заявивши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, яке мотивовано відсутністю коштів на оплату судового збору .

Однак Верховний Суд не вважає таке обгрунтування належним та таким, що дає підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, адже такі дії скаржника не свідчать про добросовісність користування ним своїми процесуальними правами. Сам по собі факт відсутності коштів у юридичної особи - суб'єкта господарювання не є тією безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки є обставиною суб'єктивною, залежною виключно від волі та є наслідком господарської діяльності заявника.

Згідно з частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 234, 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), статтями 107 - 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24 січня 2017 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 04 травня 2012 року у справі № 24/5009/7976/11 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали для наведення інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження.

(Докази виконання вимог цієї ухвали надсилати/подавати на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О.Копиленка, 6, м. Київ, 01016).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С. Суховий В.Г.