РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Справа № 906/908/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро"

про стягнення 286 379,76 грн

господарський суд Житомирської області у складі судді Маріщенко Л.О.

час та місце ухвалення рішення: 07.12.2017р. м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65, господарський суд Житомирської області, вступну та резолютивну частину рішення проголошено о 11:15 год.

повний текст рішення складено 15.12.2017р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро" про стягнення 286 379,76 грн. за простим векселем. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов'язання зі сплати грошової суми у розмірі 286 379,76 грн. за простим векселем серії АА № 0214338, строк виконання якого настав 31.08.2017.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 у позові відмовлено. Визначаючи підстави для відмови у позові, місцевий господарський суд зазначив, що протест векселя серії АА 0214338 у неплатежі не вчинено у межах строку визначеного для пред'явлення до платежу у відповідності до ст. 44 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі. Відмова в акцепті або у платежі повинна бути підтверджена засвідченим автентичним документом (протест у неакцепті або у неплатежі), який позивачем не надано. Крім того, підставою для відмови у позові господарський суд вважав відсутність письмового договору, на виконання зобовязань за яким і був виданий вексель.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, апелянт - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" - звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17. Прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що вказане рішення прийняте з неправильною оцінкою доказів наявних в матеріалах справи, порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок чого воно є незаконним та необґрунтованим.

В основу доводів апеляційної скарги, покладено твердження, що місцевий господарський суд безпідставно посилався на відсутність нотаріального протесту на простому векселі, внаслідок чого припустився порушення норм матеріального права. Апелянт посилається на ст. 44, 53, 78 Уніфікованого закону та п. 3.1 розділу 3 та п. 4.1 глави 17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначає, що комплексний аналіз вказаних норм права дає змогу зробити висновок, що вимога Уніфікованого закону щодо вчинення протесту у неплатежі може стосуватись держателя векселя виключно у разі, якщо за векселем є інші зобовязані особи окрім векселедавця, а векселедержатель має намір використати право регресу. Окрім того, вказане свідчить, що відсутність протесту у неплатежі, як навіть і предявлення простого векселя до платежу у встановлений строк не звільняє від грошових зобовязань, що виникли між сторонами, відносно платежу за векселем, а отже векселедавець не звільняється від свого обовязку сплатити суму векселя.

Апелянт зазначає, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами у справі незаконності або недійсності прав позивача за простим векселем, зокрема не доведено відсутності у нього зобовязання перед позивачем, не надано доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі.

У звязку із вступом в дію 15.12.2017 року нового Господарського процесуального кодексу України відбулося запровадження нового процесу та інших правил подання учасниками справи заяв та клопотань.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "11" січня 2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.17р. у справі №906/908/17. Справу призначено до розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.01.2018р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/908/17.

29.01.2018р. надійшов відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро" просить суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 без змін.

06.02.2018р. надійшла відповідь на відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро", зазначає що підтримує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

28.02.2018р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з погодними умовами та неможливістю прибути в судове засідання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і винести нове рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро" не реалізував процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, проте про розгляд скарги повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2007 року СТОВ "Корнин Агро" емітовано ТОВ ""Хортиця-Агро" простий вексель серії АА 0214338, на суму 286 379,76 грн. зі строком погашення 31 серпня 2017 (далі - простий вексель).

31.07.2007 згідно акту приймання - передачі векселя СТОВ "Корнин Агро" передало, а позивач прийняв в рахунок погашення кредиторської заборгованості СТОВ "Корнин Агро" перед ТОВ "Хортиця Агро" згідно договору №34 від 01.06.2007 простий вексель серії АА 0214338 на суму 286 379,76 грн.

Згідно з п. 1.10 статуту ТОВ "Олімп -Агро" назва товариства була змінена з СТОВ "Корнин -Агро" на ТОВ "Олімп -Агро" на підставі загальних зборів товариства.

Відтак, ТОВ "Олімп -Агро" є правонаступником СТОВ"Корнин- Агро".

04.09.2017 позивач звернувся до відповідача з листом - пред'явленням до платежу простого векселя серії АА 0214338.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, вбачає підстави для задоволення поданої скарги з огляду на наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 286379,76 грн. оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за зазначеним простим векселем.

Вбачається, питання щодо вексельних правочинів регулюються загальними нормами цивільного законодавства та нормами спеціального вексельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України (на момент виникнення спірних правовідносин) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У позовній заяві позивач посилається на існування договірних відносин між сторонами відповідно до Договору №34 від 01.06.2007 року. Одночасно зазначає, що господарські договори, зокрема Договір №34 від 01.06.2007 року вилучено та знищено на підставі Акту від 18.08.2013 року №1.

Однак, вказане у відповідності до чинного законодавства не є підставою, яка виключає можливість стягнення грошових коштів за простим векселем, оскільки останній є цінним папером, що посвідчує безумовне грошове право та передбачає виконання зобовязання за цим векселем.

У відповідності до ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Частиною 2 ст. 195 ЦКУ визначено, що види цінних паперів та порядок їх обігу встановлюються законом.

Відповідно до ст.. 196 обов'язкові реквізити цінних паперів, вимоги щодо форми цінного паперу та інші необхідні вимоги встановлюються законом.

Документ, який не містить обов'язкових реквізитів цінних паперів і не відповідає формі, встановленій для цінних паперів, не є цінним папером.

Згідно ч. 7 ст. 164 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право в порядку, встановленому законом, випускати в обіг векселі - боргові цінні папери, які посвідчують безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно з ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 4 Закону України " Про обіг векселів в Україні" видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Статтею 77 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі визначено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Відповідно до ст. 33 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату. Переказні векселі, що містять або інші строки платежу, або передбачають оплату частинами, є недійсними.

Згідно з ст.38 Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі держатель переказного векселя зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи від пред'явлення повинен пред'явити вексель для платежу або в день, в який він підлягає оплаті, або в один із двох наступних робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2007 року СТОВ "Корнин Агро" емітовано ТОВ ""Хортиця-Агро" простий вексель серії АА 0214338, на суму 286 379,76 грн. зі строком погашення 31 серпня 2017р.

Вищезазначений вексель відповідає вимогам вексельного законодавства щодо форми і змісту. Так, правила щодо реквізитів простого векселя містяться у ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, який є додатком I до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, а також законодавством України.

Матеріалами справи стверджено, що 04.09.2017 позивач звернувся з листом-предявленням простого векселя до відповідача з вимогою про сплату простого векселя. Даний лист з актом-предявленням відповідно до накладної №0332209 був отриманий 18.09.2017р. відповідачем.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" розяснено, що законний векселедержатель не зобов'язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного - обов'язок особи, якій пред'явлено вимогу за векселем.

Одночасно, судова колегія вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ст. 44 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі а саме, що відмова в акцепті або у платежі повинна бути підтверджена засвідченим автентичним документом (протест у неакцепті або у неплатежі). Протест у неплатежі за переказним векселем, який підлягає оплаті на визначену дату або у визначений строк від дати складання чи від пред'явлення, повинен бути здійснений в один із двох робочих днів, які настають за днем, у який вексель підлягає оплаті. Якщо йдеться про вексель зі строком платежу за пред'явленням, то протест повинен бути здійснений у порядку для здійснення протесту у неакцепті, вказаному у попередньому абзаці.

Оскільки, протест векселя - це нотаріальна дія, яка офіційно засвідчує факт повної несплати за векселем, вона вчиняється згідно з пунктом 4.1 розділу 4 глави 17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Відтак, протест - це офіційно засвідчена вимога щодо здійснення встановлених законодавством про вексельний обіг дій за векселем і свідчення про їх невиконання. Протест є фактом, що свідчить про ухилення від законодавчо встановленого порядку обігу векселя і про настання певних правових наслідків. Опротестований вексель - це вексель, щодо якого векселедержатель нотаріально засвідчив відмову боржника від оплати.

Як слідує з наведеного, векселі для вчинення протесту про несплату приймаються нотаріусом після закінчення дати платежу за векселем, але не пізніше 12-ї години наступного після цього строку дня у відповідності до п. 3.1 розділу 3 глави 17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Як випливає із положень ст. 53 та ст. 78 Уніфікованого закону, після закінчення строків, встановлених: для здійснення протесту у неакцепті або у неплатежі; держатель втрачає свої права регресу проти індосантів, проти трасанта і проти інших зобов'язаних осіб, за винятком акцептанта переказного векселя і векселедавця простого векселя. Отже, не вчинення протесту простого векселя не впливає на можливість векселедержателя отримати борг за векселем від особи, яка його емітувала.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що доводи скаржника у тій частині, щодо стосується помилкового застосування місцевим господарським судом вищевказаних норм є слушними, оскільки відсутність протесту у неплатежі не звільняє від грошових зобовязань, що виникли між сторонами, відносно платежу за векселем, відтак відповідач не звільняється від свого обовязку сплатити суму векселя.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом не було надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме листу-предявлення простого векселя до платежу, акту предявлення простого векселя до платежу та доказ їх направлення відповідачу, а саме накладній №0332209 від 04.09.2017р. які свідчать, що позивач звернувся до відповідача у визначений Уніфікованим законом строк та спосіб, щодо належного виконання зобовязання за простим векселем.

При цьому, колегія суддів враховує, що Уніфікований вексельний закон не вирішує питання про те, що саме слід розуміти під пред'явленням та не встановлює його конкретної процедури, однак під пред'явленням цілком розумно вважати будь-яку подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику або ж повинні були стати такими за умови належної та відповідної чинному законодавству поведінки платника.

З огляду на обставини справи, слід дійти до висновку, що позивачем було вжито усіх можливих заходів задля пред'явлення векселя для платежу відповідачу, яким не вчинено жодної дії, спрямованої на одержання та оплати векселя.

Стосовно посилань суду першої інстанції на відсутність Договору №34 від 01.06.2007 року як письмового документу, який у встановленому порядку був знищений, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про помилковість такої аргументації, про що також зазначав і Пленум Верховного суду Україні, у п.15 постанови Пленуму №5 від 08.06.2007 , наголошуючи що у разі пред'явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов'язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов'язання, крім випадків, передбачених ст. 17 Уніфікованого закону (наявність особистих відносин тощо), які відсутні у відносинах сторін.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 прийняте з порушенням норм матеріального права, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, норми матеріального права застосовані судом неправильно.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи положення статті 277 ГПК України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.12.2017р. у справі №906/908/17 задоволити.

Рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-Агро" (13501, Житомирська обл., Попільнянський район, селище міського типу Попільня, вул.. Залізнична, 117, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-Агро" (13425, Житомирська обл.., Попільнянський район, с. Миролюбівка, вул. Садова, 51, ) заборгованість у розмірі 268 379,76 грн,; 4295,70 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 6 443,55 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги."

Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

Справу №906/908/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" березня 2018 р.

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.