РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2018Справа № 910/20221/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача - Лопатнікова А.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 27 лютого 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

16 листопада 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява б/н від 15.11.2017 року до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (відповідач) в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять гривень 70 копійок) та 3% річних - 4691,66 грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто одна гривня 66 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження грошовими коштами в сумі 65 311,00 грн., які належать йому на праві власності, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, щоб в судовому порядку зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів, а також стягнути з відповідача інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. та 3% річних - 4691,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/20221/17, розгляд справи призначено на 05.12.2017 року.

В судовому засіданні 05.12.2017 року оголошено перерву до 12.12.2017 року.

12.12.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16.01.2018 року.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/20221/17 до судового розгляду по суті; призначено судове засідання до судового розгляду справи № 910/20221/17 по суті на 27.02.18р.

12 грудня 2017 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову, за викладених у відзиві підстав, заперечує та просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

У своїй відповіді на відзив, подану до суду 16.01.2018р., позивач вказав про необґрунтованість викладених відповідачем у відзиві обставин та відмічає про наявність підстав задля задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15р. у справі № 904/4687/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання відповідача перерахувати на користь позивача грошові кошти у розмірі 90 623,09 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Києві, МФО 300711.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 року по справі № 910/9661/17 в позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування № WWPHJX від 04.08.2009р. в розмірі 65 311,00 грн. - відмовлено в повному обсязі.

Позивач в позові зазначає, що не зважаючи на встановлені відповідними судами факти та норми законодавства, зокрема й про належність та відповідність вимогам законодавства поданих платіжних доручень, вимоги позивача про повернення (перерахування) коштів та платіжні доручення від 26.06.2015, 18.12.2015, 24.05.2017 та 09.06.2017 відповідач не виконав по листопад 2017 року, відтак останній не лише порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження та право власності на належні йому грошові кошти у розмірі 65 311,00 грн., а й з 2015 року прострочив виконання грошового зобов'язання щодо перерахування (повернення) коштів відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, а тому, за переконанням позивача, наявні підстави для зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року, а також за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними позивачу у розмірі 65 311,00 грн., які відповідач зобов'язаний був перерахувати на рахунок позивача ще в 2015 році на виконання вперше поданих платіжних доручень, стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати і 3% річних за період: з 26.06.2015 (з моменту виставлення першої вимоги та подання платіжного доручення) до 15.11.2017 (дата подачі позовної заяви) з яких: інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять гривень 70 копійок) та 3% річних - 4691,66 грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто одна гривня 66 копійок).

З викладеними позивачем в позові обставинами відповідач не погоджується та у своєму відзиві вказав, що позивач вважає, що банком було допущено порушення при опрацюванні його платіжних доручень, і він має право звернутися до банку із вимогами про застосування наслідків, передбачених ст. 1073 Цивільного кодексу України, а саме з вимогою про зобов'язання Банку виконати його платіжні доручення. Натомість ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів, що не є прийнятним та належним способом захисту порушеного права в даному випадку, адже є вимогою про перерахування коштів, що є власністю Банку, у власність позивача. Відповідач також відмічає, що з боку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсутнє будь-яке порушення зазначених норм чинного законодавства та відповідних умов договору обслуговування рахунків клієнта в частині зарахування/перерахування грошових коштів. Окрім того, відповідач звертає увагу на те, позивачем не надано жодних документів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку класу 2903, з якого він просить здійснити їх перерахування, а тому такі позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

З викладеними у відзиві запереченнями на позов позивач не погоджується та у своїй відповіді на відзив зауважив, що Господарським судом міста Києва було винесено рішення по справі № 910/9661/17, в якому Господарським судом міста Києва було встановлено, що «Відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з Позивачем, вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим Позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами...».

Так, позивач вважає, що на даний момент, твердження відповідача про непорушення ним вимог законодавства та умов Договору, укладеного з позивачем, базується лише на формальних міркуваннях, протилежність яких вже була доведена Господарським судом міста Києва в своєму рішенні.

Окрім цього, позивач зауважив, що факт перерахування коштів з рахунку позивача на рахунок ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_3 був встановлений в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015р. у справі № 904/4687/15, яке набрало законної сили з 28.08.2015р.

Таким чином, оскільки рахунок, на який було перераховано кошти позивача, а саме № НОМЕР_5 є у власності банку, то відповідач може самостійно перевірити наявність коштів позивача на зазначеному рахунку, а також будь-який рух цих коштів на інші рахунки, якщо такі мали місце з травня 2014 року.

В частині отримання платіжного доручення від 26.06.2015р., то позивач відмічає, що керівник Васильківського відділення Печерської Філії ПАТ «КБ «Приватбанк» Нижник О.А. особисто зареєструвала лист за № 20150626PBK3MV5 від 26.06.2015 та платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 та № 102 від 26.06.2015, що підтверджується її особистим підписом на примірнику позивача. Оригінал листа з вхідним реєстраційним номером та підписом керівника Васильківського відділення Печерської Філії ПАТ «КБ «Приватбанк» Нижник О.А. було подано та залучено Господарським судом Дніпропетровської області до матеріалів справи № 904/4687/15.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було установлено судом, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15р. у справі № 904/4687/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання відповідача перерахувати на користь позивача грошові кошти у розмірі 90 623,09 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Києві, МФО 300711 (копія рішення в справі).

У відповідному судовому рішенні судом зазначено, що відповідно до договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (Відповідач) здійснювалось обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_4 МФО 384436 відкритого Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Позивач) в Філії «Кримське регіональне управління» ПАТ "КБ "ПриватБанк», в електронному вигляді, через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення інші), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг"( Правила).

Зазначені Правила розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його партнерами, до якої приєднується клієнт підписуючи заяву у відділенні банку.

Фактично послуги з банківського обслуговування надавалися Відповідачем в особі його структурного підрозділу за місцем розташування Позивача у м. Сімферополь.

Станом на 27.05.2014 вихідний залишок за рахунком НОМЕР_4 складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року по рахунку НОМЕР_4 UAN.

28.05.2014 ПАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Кримське регіональне управління» ПАТ "КБ "ПриватБанк» в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35, перерахував грошову суму у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку НОМЕР_4 позивача на рахунок останнього № НОМЕР_5, МФО 305299 ПАТ «КБ«ПриватБанк» з призначенням платежу: «Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879».

Позивач направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» лист із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунку ФОП на поточний рахунок Позивача № НОМЕР_5 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299. Відповідач відповідь на лист надав, проте будь - яких дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач не вчинив.

Суд в рішенні відмітив, що Позивач, станом на дату звернення з позовом до суду, не надав до матеріалів справи доказів подання до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" оформлених платіжних доручень про перерахування вказаних суми на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Києві. Перерахування банком відповідної суми з банківського рахунку клієнта без оформлення та подання клієнтом до банку платіжного документу на цю суму - чинним законодавством не дозволяється.

При цьому, суд вказав, що подані позивачем під час розгляду справи платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року не сприймаються судом як належний доказ порушення прав Позивача Відповідачем, оскільки вони складені та подані лише після порушення провадження по справі (зокрема позивачем до суду надано лист від 26.06.2015р., зареєстрованого відповідачем за № 20150626PBK3MV5, про прийняття та виконання платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року), а відтак суд доходить висновку, що на час звернення до суду право Позивача Відповідачем не порушено.

Таким чином, встановленими у рішенні господарського суду є факти, в тому числі: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, про здійснення обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_4; щодо вихідного залишку за рахунком НОМЕР_4, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року по рахунку НОМЕР_4 UAN; про перерахування відповідачем в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35 грошової суми у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку НОМЕР_4 позивача на рахунок останнього № НОМЕР_5; звернення 26.06.2015р. позивача до відповідача з листом із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунку ФОП, зокрема шляхом прийняття та виконання платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року.

За таких обставини, встановлені рішенням суду в господарській № 904/4687/15, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи № 910/20221/17.

В рішенні Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 року по справі № 910/9661/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування № WWPHJX від 04.08.2009р. в розмірі 65 311,00 грн. (копія рішення в справі), встановлені факти: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, про здійснення обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_4; щодо вихідного залишку за рахунком НОМЕР_4, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року; факт існування між сторонами договірних правовідносин, списання відповідачем в односторонньому порядку грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку позивача № НОМЕР_4 на рахунок останнього № НОМЕР_5; неодноразового звернення позивачем до ПАТ КБ "Приватбанк" з листами, заявами разом з відповідними платіжними дорученнями із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку позивача на поточний рахунок останнього № НОМЕР_5 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, однак дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач відповідач не вчинив.

У вказаному рішенні суд зауважив, що доводи ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про те, що платіжні доручення, ініційовані позивачем щодо перерахування 65 311,00 грн., не підлягали виконанню, оскільки вони були направлені до банку у неналежній кількості примірників не приймаються судом, оскільки платіжні доручення, ініційовані позивачем, попри їх отримання відповідачем, протягом строку, встановленого ст.22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, не повернуто останнім ФОП ОСОБА_1 із зазначенням причин та дати його повернення, що має засвідчуватись підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

Таким чином, наявні в матеріалах справи платіжні доручення були прийняті банком до виконання, тому будь-які посилання відповідача на неналежність оформлення позивачем платіжного доручення є безпідставними. Враховуючи, що відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами, суд приходить до висновку про порушення прав та законних інтересів позивача та відповідачем не доведено суду зворотного.

З огляд на вказане, встановлені рішенням суду в господарській № 910/9661/17, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи № 910/20221/17.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Клієнт (в даному випадку позивач) є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, і яке (права власності) є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України.

Пункт 3.1.1.26. Умов та правил надання банківських послуг унормовує, що розрахункові документи, які надійшли в банк протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли в банк після операційного часу, банк виконує його наступним операційним днем. Розрахункові документи на списання коштів з рахунків платника, що надійшли в банк в післяопераційний час, виконуються поточним днем за наявності технічної можливості з одночасною оплатою такої послуги відповідно до тарифів банку.

Відповідно до пункту 3.4.1.18. Умов та правил надання банківських послуг банк і клієнти зобов'язані дотримуватись вимог законодавства України з питань відкриття і ведення рахунків. За порушення зазначених вимог банки і клієнти несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (ст. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно п. 2.19. Інструкції "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

У відповідності до п.п. 19.1., 19.2. Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку. Зміна рахунків клієнтів здійснюється банком у разі: проведення реорганізації в межах одного банку; проведення реорганізації банків шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення; зміни місцезнаходження банку, у результаті якої змінюється код банку; зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів (у тому числі рахунків клієнтів, за якими операції не здійснювалися протягом трьох років і більше та на яких є залишки коштів).

В листі Департаменту систем Національного банку України від 23.11.2004р. № 25-118/1918-12202 до недіючих рахунків віднесено рахунки, за якими протягом тривалого часу не здійснювалися операції, із власниками яких банком утрачений зв'язок та зазначено, що кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів за недіючими рахунками", мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними.

Відповідно до листа НБУ від 23.11.2014р. № 25-118/1918-12202 кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів за недіючими рахунками", мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до ст.22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Матеріали справи свідчать, що станом на травень 2014 року наявний вихідний залишок за рахунком НОМЕР_4, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за вказаний період (копія виписки в справі).

26.06.2015р. позивач ініціював в належний спосіб переказ коштів в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з його рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_5 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299 (копія листа від 26.06.2015р. з реєстровим номером № 20150626PBK3MV5 про його отримання відповідачем платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року міститься в справі).

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно зі ст.22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Положеннями п. 2.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 передбачено, що порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення у випадках, установлених статтею 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Банк повертає клієнту платіжне доручення без виконання і на зворотному боці платіжного доручення проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та на цей пункт), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

Суд відмічає, що відповідач порушив зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача про перерахування грошових коштів, що виразилося в невиконанні поданих йому платіжних дорученнях № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами.

З матеріалів справи також випливає, що позивач неодноразово звертався до відповідача, зокрема в жовтні та грудні 2015 року з платіжними дорученими: № 101 від 18.12.2015 року та № 102 від 18.12.2015 року, в травні та червні 2017 року з листами: № 1 - з платіжними дорученими: № 101 від 24.05.2017 року та № 102 від 24.05.2017 року, № 2 - з платіжними дорученими: № 101 від 09.06.2017 року та № 102 від 09.06.2017 року відповідно (копії документів з доказами їх направлення в справі), із вимогою виконання платіжних доручень про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк".

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Крім того, статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року були прийняті банком до виконання, втім відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, а також не виконані вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому, як власнику, грошовими коштами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії з виконання платіжного доручення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження, з урахуванням факту невиконання відповідачем вперше поданих 26.06.2015р. платіжних доручень щодо перерахування коштів, а відтак зарахування суми переказу на рахунок отримувача не відбулося, зважаючи відсутність доказів виконання доручень з перерахування коштів станом на лютий 2018 року, стягненню з останнього, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь позивача підлягає 18 057,40 грн. втрат від інфляції та 4 686,29 грн. 3% річних, що становить:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
27.06.2015 - 15.11.201765311.001.27618057.4083368.40
Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
65311.0027.06.2015 - 15.11.20178733 %4686.29
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року та стягнення втрат від інфляції - 18 057,40 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятдесят сім гривень 40 копійок) і 3% річних - 4 686,29 грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 29 копійок), а викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові обставин за вказаних вище судом фактів.

Щодо господарських витрат у справі № 910/20221/17.

Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", в редакції від 08.07.2017р., судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600,00 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 00 грн.) За подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600,00 грн.).

Таким чином, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 1 600,00 грн., з огляду на те, що згідно Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору не може бути меншим даної суми.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017, шляхом перерахування з рахунку № НОМЕР_5 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 01021, АДРЕСА_1) грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. (шістдесят п'ять тисяч триста одинадцять гривень) на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711 та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. (шістдесят п'ять тисяч триста одинадцять гривень) на рахунок Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 протягом 2 (двох) банківських днів.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 01021, АДРЕСА_1), на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711, грошові кошти: втрат від інфляції - 18 057,40 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятдесят сім гривень 40 копійок), 3% річних - 4 686,29 грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 29 копійок) та судові витрати - 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2018р.

Суддя О.В. Котков