РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018Справа № 910/22024/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "РК Профіт"

про розірвання договору

Представники:

від позивача: Цапів І.М.

від відповідача: Малярчук Т.В.

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантех Мастер" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поруки №4П14394И/П від 10.11.2016 шляхом ненадання належним чином завірених копій документів, які підтверджують зобов'язання боржників за кредитними договорами та засоби забезпечення цих зобов'язань, у зв'язку з чим позивач просить розірвати договір поруки №4П14394И/П від 10.11.2016 з 16.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 порушено провадження у справі №910/22024/17, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "РК Профіт" та призначено розгляд справи на 27.12.2017.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. У відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість учасників справи суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017 розгляд справи №910/22024/17 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.01.2018, встановлено учасникам судового процесу строки для подання ними документів на підтвердження своєї правової позиції в даному спорі.

16.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи до матеріалів справи та відзив, у якому відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивачем не доведено істотності порушення відповідачем умов договору.

У підготовче засідання 22.01.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача, представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив, про час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 22.01.2018 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні 22.01.2018 оголошено перерву до 06.02.2018.

У підготовче засідання 06.02.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача, представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив, про час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 06.02.2018 судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.02.2018.

У судове засідання 27.02.2018 з'явились представник позивача та представник відповідача, представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав усні пояснення. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, надав усні пояснення.

У судовому засіданні 27.02.2018 прооголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» (поручитель, позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор, відповідач) було укладено договір поруки №4П14394И/П (далі-Договір).

Предметом Договору є надання поруки Поручителем за виконання Товариством з обмеженою відповідальність «РК Профіт» зобов'язань за кредитними договорами №4П14394И від 19.12.2014 та №4П14396И від 24.12.2014 з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в термін, визначених вказаними договорами.

Відповідно до п. 4 Договору у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «РК Профіт» (Боржник) зобов'язань за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом.

Пунктом 7 Договору визначено, що у випадку порушення Поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 Договору, Кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать Поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк».

До Поручителя, що виконав обов'язки Боржника за кредитним договором, переходять усі права Кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 Договору).

Згідно з умовами п. 10 Договору Кредитор зобов'язаний у випадку виконання Поручителем обов'язку Боржника за кредитним договором передати Поручителю впродовж п'яти робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки Боржника за кредитним договором.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Дострокове розірвання Договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п.п. 11, 14 Договору).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» було сплачено на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 265809722,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням №36 від 11.11.2016 (призначення платежу: виконання зобов'язань за кредитним договором №4П14394И від 19.12.2014 згідно з договором поруки №4П14394И/П від 10.11.2016) та грошові кошти у розмірі 311849522,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням №37 від 11.11.2016 (призначення платежу: виконання зобов'язань за кредитним договором №4П14396И від 24.12.2014 згідно з договором поруки №4П14394И/П від 10.11.2016).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки, оскільки всупереч п. 10 Договору відповідачем не було передано належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами. Внаслідок цього ТОВ «Сантех Мастер», не маючи можливості використовувати правочини, які забезпечують виконання зобов'язань зі сторони підприємства-боржника, втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки відповідачем, а також, за твердженням позивача, зазнало значних збитків. Зважаючи на це ТОВ «Сантех Мастер» просить суд розірвати договір поруки №4П14394И/П від 10.11.2016 з 16.11.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 10.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір поруки №4П14394И/П.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як встановлено судом, у п. 4 Договору зазначено, що у випадку невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Разом з тим, згідно з ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 14 Договору визначено, що дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Суд зазначає, що доказів щодо існування факту надсилання пропозиції про розірвання Договору суду не надано.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушення Договору відповідачем є істотним, оскільки воно призвело до суттєвого погіршення фінансово-майнового стану ТОВ «Сантех Мастер», однак ніяких доказів, які б безпосередньо підтверджували вказане твердження та встановлювали причинно-наслідковий зв'язок між порушенням умов договору з боку відповідача та фінансовим станом позивача не надає.

Тим більше, законодавством передбачено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд зазначає, що у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

В той же час, позивачем, який просить розірвати Договір у зв'язку з його істотним порушенням відповідачем, не надано суду доказів, що мало місце таке порушення відповідачем умов Договору, яке завдало шкоди позивачу та що саме внаслідок шкоди, завданої порушенням, позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Відтак, позивачем не доведено наявності підстав для розірвання договору за ст. 651 ЦК України, а отже і обґрунтованості вимог.

Доводи позивача щодо невчинення відповідачем дій щодо передачі документів у виконання п. 10 Договору під визначення "істотного порушення" умов Договору за ст. 651 ЦК України не підпадає, тому судом до уваги, як на обґрунтування розірвання Договору у зв'язку з істотним порушенням його умов, не приймається.

Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, сторони при укладенні Договору були вільні у виборі свого контрагента та визначенні умов договору, досягли згоди щодо його змісту, а тому всі умови Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

За наведених обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.2018

Суддя Ю.В. Картавцева