ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2018 р. Справа № 924/190/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі", м. Київ

до товариства з додатковою відповідальністю "Адамс", с. Мукша-Китайгородська, Кам'янець-Подільський район

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Велтс", м. Львів

про стягнення 321304,69 грн., з яких: 205669,48 грн. - основного боргу, 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. - інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу, 50881,57 грн. - пені

Представники учасників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Яхієва М.А. - т.в.о. президента, Кузнєцова Т.І. - за довіреністю від 25.01.2018р.

Бригида М.М. - за довіреністю від 12.02.2018р.

від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "А-профі" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Адамс" (далі - відповідач) про стягнення 362811,40 грн. боргу, 5295,91 грн. 3% річних, 23176,59 інфляційних втрат, 36281,14 грн. штрафу, 50881,57 грн. пені за договором поставки від 06.07.2016р. №03916.

Під час розгляду справи позивач подав заяву, у якій зазначав, що відповідачем частково сплачено суму заборгованості в сумі 157141,92 грн., залишок суми боргу відповідача становить 205669,48 грн. Враховуючи сплату суми заборгованості 157141,92 грн. після звернення з позовом, предмет спору в цій частині припинив існування, а тому суд за п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК ухвалою суду від 25.04.2017р. припинив провадження у справі в частині стягнення 157141,92 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.05.2017р. у справі №924/190/17 було задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі", м. Київ до товариства з додатковою відповідальністю "Адамс", с. Мукша-Китайгородська, Кам'янець-Подільський район про стягнення 321304,69 грн., з яких: 205669,48 грн. - основного боргу, 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. - інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу, 50881,57 грн. - пені. Присуджено до стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Адамс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі" 205669,48 грн. - основного боргу, 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. -інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу, 50881,57грн. - пені, 4819,57 грн. - сплаченого судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2017р. рішення господарського суду Хмельницької області від 03.05.2017р. у справі №924/190/17 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2017р. рішення господарського суду Хмельницької області від 03.05.2017р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2017р. у справі №924/190/17 скасовано, а справу №924/190/17 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017р. розгляд справи №924/190/17 доручено судді Димбовському В.В.

Ухвалою суду від 06.12.2017р. справа №924/190/17 прийнята до провадження судді Димбовського В.В. та призначена до розгляду в судовому засіданні на 11.01.2018р.

Ухвалою суду від 11.01.2018р. вирішено справу №924/190/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (глава 3 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р.). Також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Велтс" (79032, м. Львів, вул. Пасічна, 93; код 38581148).

У судовому засіданні 12.02.2018р. представник відповідача подав клопотання про допит світків, в задоволенні якого суд відмовив.

12.02.2018р. постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 14.03.2018р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що ТОВ "А-профі" укладено з ТДВ "Адамс" договір поставки №03916 від 06.07.2016р., на підставі якого ТОВ "А-профі" здійснено поставку у власність ТДВ "Адамс" товару загальною вартістю 668909,40 грн., з яких ТДВ "Адамс" прострочено оплату 362811,40 грн. Обов'язок оплати першої партії товару на суму 106098 грн. покупцем виконано. Друга партія товару загальною вартістю 541571,40 грн., узгоджена специфікацією №2 від 19.08.2016р., передана ТДВ "Адамс" за видатковою накладною №1355 від 19.08.2016р. Рахуючи 14 календарних днів з 19.08.2016р., дати вказаної у видатковій та товарно-транспортній накладній, яка являється моментом переходу права власності, а також всіх ризиків, та являється датою поставки, обов'язок по оплаті товару ТДВ "Адамс" підлягав виконанню до 02.09.2016р. включно. Починаючи з 03.09.2016р. ТДВ "Адамс" прострочено оплату товару загальною вартістю 541571,40 грн. 21.09.2016р. ТДВ "Адамс" здійснено часткову оплату в розмірі 200000 грн. Третя партія товару загальною вартістю 21240 грн., узгоджена специфікацією №3 від 17.11.2016р., передана ТДВ "Адамс" за видатковою накладною №1908 від 18.11.2016р. Рахуючи 14 календарних днів з 18.11.2016р., дати вказаної у видатковій та товарно-транспортній накладній, яка являється моментом переходу права власності, а також всіх ризиків, та являється датою поставки, обов'язок по оплаті товару ТДВ "Адамс" підлягав виконанню до 02.12.2016р. включно. Починаючи з 03.12.2016р. та до моменту подачі позову триває прострочення оплати товару загальною вартістю 362811,40 грн., суму заборгованості визначено з врахуванням заборгованості за поставлену попередню партію товару за вирахуванням проведеної часткової оплати. Внаслідок порушення грошових зобов'язань покупцем ТДВ "Адамс" позивачем на суму заборгованості 362811,40 грн. проведено нарахування 5295 грн. 3% річних, 23176,59 грн. інфляційних, 36281,14 грн. штрафу, 50881,57 грн. пені. В подальшому, під час розгляду справи, відповідачем частково сплачено суму заборгованості, залишок суми боргу відповідача склав 205669,48 грн.

У поясненнях від 12.01.2018р. представник позивача зазначив, що ТДВ "Адамс" в рамках спірних правовідносин за договором поставки №03916 від 6 липня 2016 року являється боржником - особою, яка зобов'язана вчинити на користь другої сторони - кредитора ТОВ "А-профі", сплату заборгованості за поставлений товар. ТДВ "Адамс" подано суду документ названий договором відступлення права вимоги який містить підпис боржника ТДВ "Адамс" та третьої особи ТОВ "Велтс", згідно з яким ТОВ "А-профі" передає ТОВ "Велтс" права вимоги сплати заборгованості за поставлений товар, що становить предмет спору у даній справі. Основним являється те, що зазначений документ не містить підпису кредитора - ТОВ "А-профі", яке не надавало згоди на заміну сторони зобов'язання, зокрема, не надавало згоди на своє вибуття із складу сторін зобов'язання, яке є спірним в даній справі. ТДВ "Адамс" зверталось до ТОВ "А-профі" з пропозицією відступлення права вимоги новому кредитору ТОВ "Велтс". Але, ТОВ "А-профі" повідомило про готовність відступити право вимоги за умови попереднього (до моменту відступлення) отримання від нового кредитора ТОВ "Велтс" суми компенсації рівної ціні відступленого права вимоги, з відповідним відображення такої істотної умови в договорі відступлення.

У засідання суду представник позивача не з'явився. У поясненнях від 12.01.2018р. та від 12.01.2018р. представник позивача зазначав, що суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У клопотанні від 05.02.2018р. представник позивача просив звернути увагу на те, що внаслідок прострочення оплати відповідачем ТДВ "Адамс", ТОВ "А-профі" знаходиться в дуже скрутному матеріальному становищі, по суті, під загрозою перебуває подальша господарська діяльність підприємства. Тому, ТОВ "А-профі" не має матеріальної можливості забезпечити участь свого представника в судовому засіданні у приміщенні господарського суду Хмельницької області. Зазначав про можливість розглянути справу без представника ТОВ "А-профі" на підставі наявних матеріалів.

У письмових поясненнях від 01.02.2018р. представник відповідача зазначив, що всього за три поставки ферментів ТДВ " Адамс" заборгувало ТОВ "А-профі" станом на 10.03.2017р. грошову суму в розмірі 290669,48 грн. Товариство з додатковою відповідальністю " Адамс" уклало договір поставки ферментів від 01.03.2017р. з ТОВ " Велтс" (третя особа у справі) на виконання умов якого згідно видаткової накладної №РН -0000032 від 01.03.2017р. ТДВ "Адамс" відпустило ТОВ "Велтс" ферменти на суму 290669,48 грн. 23 лютого 2017р. від Ніцевича Юрія (фінансового директора ТОВ "Велтс") надійшло повідомлення, за змістом якого ТДВ "Адамс" було запропоновано провести оплату ТОВ "А-профі" в розмірі 78000,00 грн., а решту грошової суми ТОВ "А-профі" погоджується перевести як борг до ТОВ "Велтс". Зазначено, що після вказаного розрахунку заборгованість за ферменти ТДВ "Адамс" перед ТОВ "А-профі" буде вважатись повністю закритою. Після отримання повідомлення від 23 лютого 2017р., ТДВ " Адамс" прийняло пропозицію від ТОВ " Велтс" та ТОВ " А-профі". 13.03.2017р. між ТДВ " Адамс" , ТОВ" Велтс" та ТОВ " А-профі" був укладеним договір про відступлення права вимоги , за умовами п.2.1 новий кредитор ТОВ " Велтс" зобов'язується сплатити первісному кредитору ТОВ "А-профі" грошові кошти в розмірі 290669,48 грн. Відповідач вважає, що за умовами вказаного договору відбулась заміна боржника і від дня підписання Договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р. боржником по відношенню до ТОВ " А - профі" стає ТОВ " Велтс" . Правові відносини, які виникли між ТДВ " Адамс" , ТОВ " Велтс" та ТОВ " А-профі" підтверджуються повідомленням від 23.02.3027р., яке за своїм змістом є офертою, пропозицією певній стороні, а у даному випадку ТДВ " Адамс" укласти угоду з урахуванням викладених умов. Оферта вважається прийнятою після її акцепту. Прийняття пропозиції (оферти) має наслідок юридичного характеру, зокрема виникнення між сторонами договору. Виходячи з юридичного поняття оферти та акцепту, слід вважати, що 23.02.2017р. між ТДВ "Адамс" ТОВ "Велтс" та ТОВ "А-профі" виник договір в розумінні ст.638 ЦК України, який письмово був укладеним 13.03.2017р., за умовами якого до Нового Кредитора, яким називає себе в Договорі ТОВ "Велтс" переходять усі права, які забезпечують виконання обов'язків Боржника (ТДВ "Адамс") за договором від 06.07.2016р. 16.03.2017р. між ТДВ " Адамс" та ТОВ " Велтс" було укладено ще один договір про зарахування зустрічних вимог, за умовами якого сторони домовились про припинення зобов'язань за основним договором (від 06.07.2016р.), що виникли у ТДВ "Адамс" перед ТОВ "А-профі". В результаті підписання вищевказаних договорів, відповідачем за позовом ТОВ "А -профі" має бути ТОВ "Велтс", а не ТДВ "Адамс", а тому просить суд визнати ТДВ "Адамс" неналежним відповідачем і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у засіданні суду наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив:

06.07.2016р. між ТОВ "А-профі" (постачальник) та ТДВ "Адамс" (покупець) укладено договір поставки №03916, в порядку та на умовах якого постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору найменування (асортимент), одиниці виміру, кількість товару, ціна за одиницю та загальна вартість товару, умови поставки товару узгоджуються сторонами окремо і зазначаються у специфікаціях, що становлять невід'ємну частину договору.

Покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% вартості партії товару, узгодженої в специфікації, протягом 14 календарних днів з дати поставки товару покупцю (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару, згідно п. 3.3, покупець сплачує постачальнику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

У випадку перевищення строків оплати вартості переданого товару, згідно п. 3.3, понад 30 календарних днів, покупець зобов'язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 10% від простроченої суми платежу (п. 6.3 договору).

Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток.

Відповідно до видаткової накладної №1355 від 19.08.2016р. ТОВ "А-профі" поставлено ТДВ "Адамс" товар на суму 541571,40 грн.

Згідно видаткової накладної №1908 від 18.11.2016р. ТОВ "А-профі" поставлено ТДВ "Адамс" товар на суму 21240 грн.

Відповідно до виписки по рахунку ТОВ "А-профі" ТДВ "Адамс" здійснено оплату 21.09.2016р. на суму 200000 грн. по рахунку №1522 від 19.08.2016р.

Платіжним дорученням №38 від 10.03.2017р. ТДВ "Адамс" перерахувало ТОВ "А-профі" 72141,92 грн. із призначенням платежу - заборгованість за ферменти по рахунку №1522 від 19.08.2016р.

Згідно платіжних доручень №34 від 31.03.2017р., №712 від 05.04.2017р., №726 від 07.04.2017р. ТОВ "Велтс" перерахувало ТОВ "А-профі" 85000 грн., призначення платежу - оплата згідно договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р.

З врахуванням ухвали суду від 25.04.2017р. про припинення провадження у справі в частині стягнення 157141,92 грн. заборгованості (заява позивача від 25.04.2017р.), на час розгляду справи несплаченою залишається заборгованість в розмірі 205669,48 грн., також позивач просить суд стягнути з відповідача 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. - інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу, 50881,57 грн. - пені.

У довідці ТОВ "А-Профі" №08 від 17.02.2017р. зазначено, що між ним та ТДВ "АДАМС" всі розрахунки по договору №03916 від 06.07.2016р. проводить лише через розрахунковий рахунок №8 в AT "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві МФО 380805. Через інші банківські рахунки розрахунки с ТДВ "АДАМС" не проводились.

У матеріалах справи наявний договір відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., у якому сторонами є товариство з обмеженою відповідальністю "А-профі" (Первісний кредитор), товариство з додатковою відповідальністю "Адамс" (Боржник) та товариство з обмеженою відповідальністю "Велтс" (Новий кредитор). У п. 1.1 договору зазначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредиторові, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредитору, і стає Кредитором Боржника за зобов'язаннями по договору поставки №03916 від 06.07.2016р. - вимоги повернення вартості поставленого товару на загальну суму 290669,48 грн.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що право вимоги повернення коштів до боржника, новий кредитор набуває з моменту повної оплати винагороди у розмірі вказаному в п. 2.1 цього договору, на поточний рахунок первісного кредитора.

Відповідно до п. 1.3 договору до нового кредитора переходять усі права, які забезпечують виконання обов'язків боржника.

Згідно з п. 1.4 договору оригінали або належним чином посвідчені копії документів та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає первісний кредитор за цим договором передаються новому кредитору в момент підписання сторонами цього договору і є його невід'ємною частиною.

За п. 2.1 договору за передання новому кредиторові права вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у розмірі 290669,48 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору новий кредитор зобов'язується перерахувати грошові кошти, передбачені п. 2.1 договору, на поточний рахунок первісного кредитора в строк два банківських дня з моменту підписання сторонами цього договору.

Договір підписаний представниками ТДВ "Адамс" та ТОВ "Велтс", скріплений відтисками їх печаток. У розділі "реквізити та підписи сторін" у місці для підпису ТОВ "А-профі" підпис директора, або уповноваженої особи відсутній, відтиск печатки ТОВ "А-профі" відсутній.

Також у матеріалах справи наявний договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.03.2017р., у якому сторонами є товариство з додатковою відповідальністю "Адамс" (Сторона-1) та товариство з обмеженою відповідальністю "Велтс" (Сторона-2).

В матеріалах справи міститься роздруківка електронного листа від Юрія Ніцевича з електронною адресою <>, адресованого <>, який датується 23.02.2017р., у якому зазначається: "щодо ферментів, ваш борг на "А-Профі" орієнтовно 360 000,00 грн. , з них залишок ферментів на складі "Адамс" попередньо складав - 281 676,00 грн. Ми завтра на вас проведемо оплату 78 000,00 грн., оплатіть дані кошти на А - профі у погашення кредиторської заборгованості. Тоді в понеділок, залишок фізичний який є на "Адамсі" вони переведуть на фірму "Велтс". Відповідно вся заборгованість по ферментах Адамсу перед А-профі закриється".

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту статей 173, 174 Господарського кодексу України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до статті 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається судами з правовідносин, що виникли між сторонами їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України та статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Як вже зазначалось, між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір поставки №03916 від 06.07.2016р., залишок заборгованості відповідача по якому склав 205669,48 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині 1 статті 510 Цивільного кодексу встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Отже, зобов'язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов'язання.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов'язанні, однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (статті 512, 516 Цивільного кодексу України).

Разом із тим закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора.

Згідно зі статтею 520 Цивільного кодексу боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Норма статті 520 ЦК має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Відтак, для заміни боржника у зобов'язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов'язку первісного боржника на іншу особу.

Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (статті 513, 521 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось, 06.07.2016р. між ТОВ "А-профі" (постачальник) та ТДВ "Адамс" (покупець) укладено договір поставки №03916. Договір викладений у письмовій формі на шести сторінках, підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток.

З врахуванням статтей 513 та 521 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять договору, або іншої угоди, який був би укладений між позивачем та відповідачем та викладений у такій самій (письмовій) формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (договір поставки №03916 від 06.07.2016р.).

Для заміни боржника у зобов'язанні істотне значення має наявність відповідної волі, що і вимагається згідно з приписами статті 520 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

За ч. 1 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор.

За змістом частини 1 статті 98 ЦК загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі й з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Отже, загальні збори учасників товариства є органом, який формує волю товариства з будь-яких питань діяльності юридичної особи.

Таким чином, відповідно до норми статті 520 ЦК вимагається наявність волі (згоди) кредитора на заміну боржника у зобов'язанні, а згідно з частиною 1 статті 98 ЦК волю господарського товариства можуть формувати загальні збори учасників цього товариства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. по справі №922/1029/16.

Також судом враховується, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2018р. по справі №658/580/16.

В свою чергу, матеріали справи не містять протоколу загальних зборів учасників ТОВ "А-профі", розпорядження чи наказу виконавчого органу (директора чи дирекції ТОВ "А-профі"), чи іншого відповідного документа товариства, який би свідчив про згоду позивача на відступлення права вимоги за договором поставки №03916 від 06.07.2016р.

Щодо посилань відповідача на договір відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., роздруківку електронного листа від 23.02.2017р. та платіжні доручення №34 від 31.03.2017р., №712 від 05.04.2017р., №726 від 07.04.2017р. судом враховується таке.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Враховуючи викладене, при дослідженні порядку укладення договору відступлення права вимоги слід враховувати приписи вищезазначеної ст. 207 Цивільного кодексу України, якою врегульовано порядок укладення договору в письмовій формі, а саме окрім підписання сторонами єдиного документу, чинним законодавством також передбачено спрощену письмову форму правочину - шляхом обміну рядом пов'язаних між собою документів. Не зважаючи на те, що у платіжних дорученнях №34 від 31.03.2017р., №712 від 05.04.2017р., №726 від 07.04.2017р. була наявна примітка про призначення платежу "оплата зг. договору відступлення права вимоги №02 від 13-03-2017р.", суд вважає, що такий реквізит не може у розумінні приписів ст. 207 Цивільного кодексу України являтися письмовим договором, так як обмін рядом пов'язаних між собою документів між сторонами не відбувався. У матеріалах справи відсутні будь-які листи з пропозиціями щодо укладення договору відступлення права вимоги, тобто між ТОВ "А-профі", ТДВ "Адамс" та ТОВ "Велтс" не відбувався обмін рядом пов'язаних між собою документів, які б свідчили про укладення, або намір на укладення такого договору зі сторони ТОВ "А-профі".

Крім того, судом звертається увага, що платіжні доручення, у розумінні положень ст. 207 Цивільного кодексу України, не являються документами, у яких зафіксований зміст правочину і які підтверджують укладення договору.

Посилання відповідача на роздруківку електронного листа від 23.02.2017р. судом не приймаються до уваги, оскільки з вказаного листа неможливо достеменно встановити, що саме зазначена у листі особа (Юрій Ніцевич) була відправником листа, як і його належність до позивача, відповідача, чи третьої особи. В матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачалось, що Юрій Ніцевич являється працівником (уповноваженою особою) ТОВ "А-профі". В свою чергу, у клопотанні про допит світків від 12.02.2018р. відповідач зазначив, що Юрій Ніцевич є фінансовим директором ТОВ "Велтс". З врахуванням викладеного, з вказаного листа не вбачається можливим встановити наявність волі ТОВ "А-профі" на укладення договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., чи будь-якого іншого аналогічного договору.

Суд оцінює критично посилання відповідача на договір відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., як на підставу втрати товариством з обмеженою відповідальністю "А-профі" права вимоги за зобов'язаннями по договору поставки №03916 від 06.07.2016р. та відповідне набуття права вимоги товариством з обмеженою відповідальністю "Велтс", оскільки договір відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р. не підписаний представником позивача (директором, або уповноваженою особою), а відтиск печатки ТОВ "А-профі" відсутній. Відсутність підпису свідчить про те, що в правовідносини, передбачені договором №02 від 13.03.2017р., позивач не вступив, а без відома та погодження товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі", останнє не могло набути прав чи обов'язків за таким договором. В матеріалах справи відсутні будь-які інші документи (як то протокол загальних зборів учасників первісного кредитора, обмін листами, телеграмами), з яких би вбачалося, що на укладення договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., на який посилається відповідач у справі, була спрямована воля товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі". Відповідно, договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.03.2017р. також до уваги судом не приймається.

Саме по собі прийняття коштів за платіжними дорученнями №34 від 31.03.2017р., №712 від 05.04.2017р., №726 від 07.04.2017р. з призначенням платежу "оплата зг. договору відступлення права вимоги №02 від 13-03-2017р." не можна вважати беззаперечним доказом того, що воля позивача була спрямована на заміну кредитора у зобов'язанні за договором поставки та прийняття до виконання договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р. При цьому судом враховується, що позивач зазначав, що він не повернув кошти в розмірі 85000,00 грн., так як зарахував їх в якості погашення заборгованості ТДВ "Адамс" третьою особою та вважає, що боржником продовжує бути ТДВ "Адамс". Більше того, ні в одному з документів не зазначено, що позивач відступив право вимоги за зобов'язаннями по договору поставки №03916 від 06.07.2016р., що вважає, що у ТДВ "Адамс" заборгованість відсутня, чи що вважає ТОВ "Велтс" боржником за договором поставки №03916 від 06.07.2016р. на суму 205669,48 грн., що і є предметом спору у справі №924/190/17.

Оцінюючи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що прийняття коштів від третьої особи, навіть з зазначенням призначення платежу "оплата зг. договору відступлення права вимоги №02 від 13-03-2017р.", не свідчить про існування письмової угоди, права та обов'язки по відношенню до якої позивач повністю прийняв.

Не зважаючи на те, що представник позивача в адресованій суду заяві від 25.04.2017р. зазначав, що виявив волю по укладенню договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р. в частині фактично сплаченої ТОВ "Велтс" суми коштів в розмірі 85000,00 грн., в наступному абзаці заяви зазначав, що "з врахуванням попередньої часткової сплати суми боргу безпосередньо відповідачем ТДВ "Адамс" а також сплати боргу третьою особою ТОВ "Велтс", всього сплачено 157141,92 грн., залишок суми боргу ТДВ "Адамс" станом на 24 квітня 2017р. становить 205669,48 грн.". Крім того, судом звертається увага, що виявлення волі позивачем, а не його представником (за довіреністю на представництво інтересів в суді) матеріали справи не містять.

Тобто, фактично, позивач продовжував визнавати в особі ТДВ "Адамс" боржника щодо заборгованості в розмірі 205669,48 грн., про що й вказав у заяві від 25.04.2017р., а тому, з огляду на викладене, у суду немає підстав вважати, що позивач прийняв до виконання договір №02 від 13.03.2017р. та прийняв в особі ТОВ "Велтс" нового боржника.

Інших доказів, з яких би вбачалося, що позивач бажав вивести себе з договірних відносин, визначених договором поставки №03916 від 06.07.2016р., або ж спрямував свою волю на відступлення своїх прав та обов'язків новому кредиторові (у тому числі - за договором відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р.), матеріали справи не містять.

При цьому судом враховуються положення статті 528 Цивільного кодексу України, відповідно до яких допускається виконання обов'язку боржника іншою особою, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржника повинен виконати сам. Частиною 3 статті 528 Цивільного кодексу України передбачено можливість іншої особи задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовується положення статей 512-519 цього Кодексу.

Таким чином, ТОВ "Велтс" мав право сплатити, а ТОВ "А-профі" прийняти грошові кошти в сумі 85000,00 грн. в якості виконання обов'язку ТДВ "Адамс" перед ТОВ "А-профі" в порядку статті 528 Цивільного кодексу України, оскільки ні договором поставки №03916 від 06.07.2016р. ні актами цивільного законодавства в даному випадку не передбачено обов'язку відповідача виконати зобов'язання особисто.

Навіть у випадку наявності волевиявлення ТОВ "А-профі" на прийняття до виконання договору відступлення права вимоги №02 від 13.03.2017р., ТОВ "Велтс" набув би право вимоги повернення коштів до ТДВ "Адамс" з моменту повної оплати винагороди у розмірі, вказаному в п. 2.1 цього договору, на поточний рахунок ТОВ "А-профі". За п. 2.1 договору за передання ТОВ "Велтс" права вимоги до ТДВ "Адамс" за основним договором ТОВ "Велтс" мав сплатити ТОВ "А-профі" грошові кошти у розмірі 290669,48 грн. З матеріалів справи вбачається, що такої сплати ТОВ "Велтс" не проводив, сплативши лише 85000,00 грн. Таким чином, ТОВ "Велтс" не набув права вимоги повернення коштів до ТДВ "Адамс", а ТОВ "А-профі" - не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок коштів чи майна ТОВ "Велтс". Позивач, укладаючи договір поставки №03916 від 06.07.2016р. з відповідачем, розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника, в тому числі - платоспроможність, наявність у боржника майна, за рахунок якого, у випадку відсутності розрахунків та накладення арешту міг би задовольнити свої вимоги. В свою чергу, у випадку заміни особи, яка має грошові зобов'язання перед позивачем, останній може не отримати кошти, які розраховував отримати по договору поставки №03916 від 06.07.2016р., що не відповідає принципу справедливості.

У відповідності до ст. 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів сплати решти боргу за договором №03916 від 06.07.2016р. в розмірі 205669,48 грн.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, позовні вимоги ТОВ "А-профі" до ТДВ "Адамс" в частині стягнення заборгованості договором поставки №03916 від 06.07.2016р. в розмірі 205669,48 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем на заборгованість відповідача нараховані 3% річних, інфляційні, штраф та пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Судом перевірено здійснені позивачем розрахунки інфляційних нарахувань та 3% річних та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача 23176,59 грн. - інфляційних нарахувань за жовтень 2016р. - січень 2017р., 5295,91 грн. - 3% річних за період з 03 вересня 2016р. по 22 лютого 2017р..

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 50881,57 грн. пені, нарахованої за період з 03 вересня 2016р. по 22 лютого 2017р. та 36281,14 грн. 10% штрафу, судом враховується наступне.

Згідно частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею) (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пунктах 6.2, 6.3 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару, згідно п. 3.3, покупець сплачує постачальнику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. У випадку перевищення строків оплати вартості переданого товару, згідно пункту 3.3, понад 30 календарних днів, покупець зобов'язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 10% від простроченої суми платежу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи договір сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та договірних санкцій у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. При цьому судами враховується презумпція правомірності правочину, визначена статтею 204 Цивільного Кодексу України.

Судом перевірено здійснені позивачем розрахунки пені та 10% штрафу та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 03.09.2016р. по 22.02.2017р. в сумі 50881,57 грн. та штрафу в розмірі 10% від суми заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за пунктом 6.3 договору в сумі 36281,14 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "А-профі" про стягнення з ТДВ "Адамс" 205669,48 грн. - основного боргу, 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. - інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу та 50881,57 грн. - пені із стягненням з відповідача судових витрат по справі згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі", м. Київ до товариства з додатковою відповідальністю "Адамс", с. Мукша-Китайгородська, Кам'янець-Подільський район за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Велтс", м. Львів про стягнення 321304,69 грн., з яких: 205669,48 грн. - основного боргу, 5295,91 грн. - 3% річних, 23176,59 грн. - інфляційних, 36281,14 грн. - штрафу, 50881,57 грн. - пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Адамс" (Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський район, с. Мукша Китайгородська, вул. Матросова, буд. 1, код 21332108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А-профі" (м. Київ, проспект Науки, 54-Б, офіс 4, код 34935053) 205669,48 грн. (двісті п'ять тисяч шістсот шістдесят дев'ять гривень 48 коп.) основного боргу, 5295,91 грн. (п'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять гривень 91 коп.) 3% річних, 23176,59 грн. (двадцять три тисячі сто сімдесят шість гривень 59 коп.) інфляційних втрат, 36281,14 грн. (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят одну гривню 14 коп.) штрафу, 50881,57грн. (п'ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят одну гривню 57 коп.) пені, 4819,57 грн. (чотири тисячі вісімсот дев'ятнадцять гривень 57 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне рішення складено 19.03.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (м. Київ, проспект Науки, 54-Б, офіс 4),

3- відповідачу (32319, Кам'янець - Подільський р-н, с. Мукша-Китайгородська, вул. Матросова, 1),

4 - третій особі рекомендованим з повідомленням (79032, м. Львів, Личаківський район, вул. Пасічна, 93).