ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/23/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Краснова Є.В., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Левадного Р.С.,

відповідачів - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 (судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А., Таран С.В.) і рішення Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 (суддя Петров В.С.) у справі № 916/23/17

за позовом Фонду державного майна України

до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" і Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про виселення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - ДП "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис") про виселення відповідача із незаконно займаних об'єктів нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101, на підставі статей 319, 321, 391 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано незаконним перебуванням відповідача у спірних приміщеннях, оскільки рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2011 у справі № 3/17-4225-2011, що набрало законної сили, визнано за державою в особі ФДМУ право власності на об'єкти нерухомого майна санаторію "Зелений мис", розташовані за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101.

У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог і послався на недоведеність перешкоджання ним позивачеві у користуванні спірним майном.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 (суддя Петров В.С.) позов задоволено. Виселено ДП "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" з об'єктів нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101.

Рішення суду мотивоване незаконністю зайняття, перебування і користування відповідачем спірними приміщеннями, що є державним майном. Господарський суд дійшов висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту та при ухваленні судового рішення керувався приписами статей 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 (судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А., Таран С.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу ДП "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, ДП "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 і рішення Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Підставами для скасування оскаржених судових рішень у справі скаржник зазначає порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 182, 331, 391 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статей 33, 34, 44, 84 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017. Скаржник вважає недоведеним факт зайняття відповідачем спірних приміщень і чинення позивачеві перешкод у користуванні спірним майном. Він вважає, що акт про недопущення до обстеження спірного нерухомого майна від 25.05.2016 і акт огляду від 07.04.2017 є неналежними доказами у справі та наголошує на тому, що санаторій "Зелений мис" не здійснює діяльність на території за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101, оскільки ці об'єкти відключені від електропостачання. Окрім того, посилається скаржник і на неправильно обраний позивачем спосіб захисту права.

У відзиві на касаційну скаргу ФДМУ заперечував проти доводів касаційної скарги, вважаючи висновки судів, викладені у оскаржених судових рішеннях законними та обґрунтованими. Зокрема, позивач наголошував на незаконному перебуванні відповідача у нерухомості, що є державним майном та зазначає, що виселенню із незаконно займаного майна підлягають як фізичні, так і юридичні особи.

Від Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте це клопотання було відхилено колегією суддів з огляду на відсутність обґрунтувань і правових підстав для його задоволення, передбачених статтею 216 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних у справі судових рішень, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, виходячи із такого.

Довід скаржника про недоведеність перебування відповідача у спірних приміщеннях та створення позивачеві перешкод у користуванні спірним майном визнається неспроможним та спростовується обставинами установленими судами і матеріалами справи. Суди установили незаконність перебування і користування відповідачем спірними приміщеннями, які є державним майном, та зазначили, що відповідач не допускає працівників позивача на територію до спірних приміщень.

Водночас не може бути підставою для скасування судових рішень у справі довід скаржника про помилковість обраного позивачем способу захисту права, оскільки йому надавалася оцінка господарськими судами попередніх інстанцій і він був мотивовано відхилений. Суди установили, що позивачем у спірних правовідносинах правильно обрано спосіб захисту порушеного права; він є ефективним та відновлює захист порушеного права за наслідками задоволення позовних вимог.

Окрім того, колегія зазначає, що наведені скаржником у поданій касаційній скарзі доводи (щодо неналежності таких доказів у справі, як акт обстеження, акт про недопущення до обстеження) стосуються оцінки доказів у справі, однак повторна оцінка доказів, на підставі яких господарські суди дійшли висновків про встановлення тих чи інших обставин справи, за приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до компетенції суду касаційної інстанції; приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, судами до встановлених обставин застосовані правильно.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про незаконність перебування відповідача у спірних приміщеннях, які є державною власністю, та установив порушення прав та законних інтересів власника майна.

Господарськими судами було установлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі установчого договору від 04.12.1991 Федерацією профспілок України та Фондом соціального страхування України було створене Закрите акціонерне товариство "Укрпрофоздоровниця" та передано до статутного фонду створеного товариства основні фонди санаторно-курортних закладів, у т.ч. будинок відпочинку "Зелений мис", розташований за адресою: м. Одеса, пр. Свободи, 101.

На підставі рішення ради ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 20.05.1999 № РІ-6 будинок відпочинку "Зелений мис" реорганізовано в санаторій "Зелений мис".

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.12.2001 № 902 доручено у встановленому порядку оформити та видати ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна санаторію "Зелений мис".

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 04.01.2002 № 015978 ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було власником нежитлових будівель загальною площею 5771,3 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101.

У подальшому, як установили суди попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2011 у справі № 3/17-4225-2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2013, визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.12.2001, визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності від 04.01.2002 № 015978, визнано за державою в особі ФДМУ право власності на об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв.м, зазначені у цьому свідоцтві, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101.

На виконання наказу ФДМУ від 18.05.2012 № 711 "Про організацію роботи з реєстрації права власності на майно загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу PCP, яке повертається у власність держави за рішенням суду" Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно за державою в особі Фонду державного майна України.

25.05.2016 працівником ФДМУ Мацеєм О.А. з метою проведення технічної інвентаризації зазначеного об'єкта було здійснено виїзд за адресою: м. Одеса, прос. Свободи, 101, проте відповідач на територію санаторію працівника ФДМУ не допустив, про що було складено акт про недопущення до обстеження нерухомого майна санаторію "Зелений мис".

У листі від 06.12.2016 № 01-09-06253 Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області повідомило ФДМУ про перешкоджання керівництвом санаторію у доступі на територію санаторію працівників відділення.

Суди також установили, що у подальшому на виконання доручення ФДМУ представниками Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області було складено акт обстеження від 07.04.2017, в якому зафіксовано факт перебування на спірній території працівників санаторію, зокрема головного бухгалтера та в.о. директора Качкалди М.О.

Як уже зазначалося, позивач просив виселити відповідача із незаконно займаних об'єктів нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено зміст права власності, частиною 1 якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до приписів статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

За змістом статті 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" ФДМУ, окрім іншого, здійснює повноваження власника державного майна.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положенням статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас за змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Господарські суди, урахувавши наведені положення законодавства, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, установили, що спірні об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101, є державною власністю. Наведене установлено рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2011 у справі № 3/17-4225-2011, яке набрало законної сили. Відповідач без відповідних правових підстав перебуває у спірних приміщеннях, які йому не належать, та чинить позивачеві перешкоди у доступі до державного майна та у користуванні цим майном; доказів звільнення спірних об'єктів нерухомості після здійснення реєстрації права власності за державою в особі позивача (тобто після 12.12.2016) матеріали справи не містять.

Суди попередніх інстанцій визнали доведеною протиправність поведінки відповідача, тобто вчинення ним дій, спрямованих на порушення прав позивача, та дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення у справі ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Оскільки підстави для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника відсутні, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору "Зелений мис" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 у справі № 916/23/17 залишити без змін.

Поновити виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 22.05.2017 у справі № 916/23/17, виконання яких було зупинено ухвалою Верховного Суду від 12.02.2018.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: Є.В. Краснов

Ю.Я. Чумак