РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2018Справа № 910/23514/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42 «Г»)

про стягнення 45 650,45 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін: не викликались

встановив :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення 45 650,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2802-00330 від 22.12.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 45 650,45 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.01.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

22.12.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Підприємством зі 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2802-00330 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження, зокрема, транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 01.01.2015 до 31.12.2015.

22.12.2015 о 03 год. 35 хв. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota», д.н.з. 110945, в м. Києві по вул. Російська, 31, перед перестроюванням не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеки, не зреагувала вчасно і не стежила за дорожньою обстановкою, не забезпечила безпечної швидкості і при виникненні небезпеки не вжила заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.3, 2.3 (б) ПДР України.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 82816865, виданою начальником відділу 2 роти 2 батальйону УПС МВС у м. Києві.

Згідно з постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2016 у справі №753/703/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 12.1, 12.3, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява від 23.12.2015 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 22.12.2015, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту №1001 про оцінку автомобіля НОМЕР_2, складеного оцінювачем ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №327 від 27.02.2002, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №1360-ПК від 28.05.2015) вартість відновлювального ремонту, заданий власникові автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування величини втрати товарної вартості, та з урахуванням розцінок спеціалізованого СТО, складає 109 319,04 грн.

Матеріали справи містять заяву Підприємства зі 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» від 03.03.2016, у якій останній зазначає, що має можливість відремонтувати автомобіль НОМЕР_2, за 46 400,65 грн., у зв'язку із чим просить Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» не визнавати його таким, що зазнав конструктивної загибелі та виплатити страхове відшкодування на ремонт автомобіля на рахунок ФОП ОСОБА_3

Також матеріали справи містять угоду від 04.03.2016 про розмір страхового відшкодування відповідно до договору страхування наземних транспортних засобів №28-2802-00330/00043 від 22.12.2014, відповідно до якої Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» та Підприємство зі 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» погодили розмір страхового відшкодування у сумі 45 650,65 грн.

Відповідно до страхового акту №ДККА-48434 від 24.03.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 45 650,65 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №ДККА-48434 від 24.03.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3 в розмірі 45 650,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5256 від 24.03.2016.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» грошові кошти у розмірі 45 650,65 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріали справи містять угоду від 04.03.2016 про розмір страхового відшкодування відповідно до договору страхування наземних транспортних засобів №28-2802-00330/00043 від 22.12.2014, відповідно до якої Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» та Підприємство зі 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» погодили розмір страхового відшкодування у сумі 45 650,65 грн.

Відповідно до страхового акту №ДККА-48434 від 24.03.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 45 650,65 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №ДККА-48434 від 24.03.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3 в розмірі 45 650,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5256 від 24.03.2016.

Вина особи ОСОБА_1, яка керувала автомобілем «Toyota», д.н.з. 110945, встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2016 у справі №753/703/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/7090209, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota», д.н.з. 110945.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АІ/7090209 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 45 650,65 грн. (45 650,65 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 0,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 45 650,65 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42 «Г», код 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А, код 30859524) суму страхового відшкодування у розмірі 45 650 (сорок п'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 65 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 07.03.2018.

Суддя В.О. Демидов