КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа№ 916/1423/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

за участю учасників справи:

позивача не з'явився

відповідача 1 не з'явився

відповідача 2 не з'явився

відповідача 3 не з'явився

відповідача 4 не з'явився

відповідача 5 Ковальчук Т.А. довіреність № 05/2-1586-17 від 16.02.18

третьої особи 1 не з'явився

третьої особи 2 не з'явився

третьої особи 3 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю)

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017

у справі №916/1423/17 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю)

до 1. Одеської місцевої прокуратури №2

2. Слідчого управління ГУНП в Одеській області

3. Малиновського відділу поліції у місті Одесі ГУНП в Одеській області

4. Державної казначейської служби України

5. Прокуратури Одеської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів

1. Департамент комунальної власності Одеської міської ради

2. Комунальне підприємство "Одесміськтранскомплекс"

3. Комунальне міське ремонтно-будівельне підприємство "Одесрембуд"

про стягнення 1 582 027, 447 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла справа №916/1423/17 за позовом Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю) до Одеської місцевої прокуратури №2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Малиновського відділу поліції у місті Одесі ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю та незаконними діями в сумі 1582027,447 грн, за підсудністю з Господарського суду Одеської області.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №916/1423/17 в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що враховуючи не доведеність позивачем факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів - 1, 2, 3, 4, 5, незаконності дій/бездіяльності посадових осіб відповідачів - 1, 2, 4, 5 та причинного зв'язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів - 1, 2, 3, 4, 5 та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (втрати, внаслідок крадіжки, майна, вартістю, за оцінкою позивача, 1 582 027, 447 грн), отже суд дійшов висновку про не доведеність, не обґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Українсько-Болгарське спільне підприємство з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариство з обмеженою відповідальністю) подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №916/1423/17 повністю, змінити судове рішення як мотивувальну, так і резолютивну частини, та стягнути з Держави Україна (Державний орган - Державна казначейська служба України) у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60500 доларів США, що на 14.06.2017 складає: 60500 x 26,149214=1582027,447 грн за курсом Національного банку України. Стягнення коштів провести з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позивач зазначав, що на його думку рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, неправильно встановлені обстави справи, що мають значення для справи; неправильно були досліджені докази та їх оцінка; неправильно застосовані норми матеріального права, а саме неправильне тлумачення Закону України «Про режим іноземного інвестування» та ст. 34, 39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

В нормативно - правове обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст. 26 Закону України "Про режим іноземного інвестування", ст. 397 Господарського кодексу України та положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018, апеляційну скаргу Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю) на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №916/1423/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1423/17 за апеляційною скаргою Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю) та призначено справу до розгляду на 01.03.2018.

23.02.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від Одеської місцевої прокуратури №2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому в своєму відзиві відповідач 1 зазначав, що апелянт помилково вважає, що держава Україна має відшкодовувати шкоду підприємству за злочин, що вчинено невстановленою особою-правопорушником.

23.02.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від Прокуратури Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 5 просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" ТОВ, рішення Господарського суду м. Києва від 11.12.2017 залишити без змін, зазначивши при цьому, що даний спір не є спором між іноземним інвестором і державою, так як позивач є підприємство з іноземною інвестицією, а не іноземним інвестором, також позивач не є іноземним суб'єктом господарювання, відповідно вказані позивачем норми не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли муж позивачем та відповідачами.

В судове засідання, яке відбулось 01.03.2018 з'явився представник відповідача 5, всі інші учасники справи не з'явились, судом було встановлено, що всі учасники справи повідомленні належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивачів, відповідачів 1-4 та третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

02.01.2002 між позивачем, як орендарем та Комунальним міським ремонтно-будівельним підприємством "Одесрембуд", як орендарем було укладено договір, згідно з п. 1.1. якого орендодавець зобов'язується надати по даному договору орендарю нежилі приміщення загальною площею 278, кв. м., розташовані в будівлі за адресою вул. Промислова, 27, а також забезпечить орендарю вільний доступ до вказаного приміщення.

У відповідності до п. 5.5. договору від 02.01.2002 строк оренди приміщення по даному договору встановлюється на десять років до 31.01.2012.

Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або припинення договору (п. 5.7. договору від 02.01.2002.

В день підписання договору від 02.01.2002 сторонами договору був складений акт приймання - передачі нежитлового приміщення розташованого за адресою: вул. Промислова, 27 загальною площею 278, 50 кв. м.

Отже, в подальшому, 07.12.2004 сторонами договору від 02.01.2002 було укладено доповнення до нього, в якому сторони погодили визначити новий строк договору оренди - до 07.12.2019, в зв'язку з тим що орендар за погодженням з орендодавцем провів в нежитловому приміщенні, прийнятому в оренду згідно акту прийому - передачі нежитлового приміщення площею 278, 5 кв. м., розташованому за адресою: вул. Промислова, 27 будівельні роботи, які покращили стан будівлі та збільшили балансову вартість об'єкта оренди.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.04.2011 № 192 Департамент комунальної власності Одеської міської ради передав за актом приймання - передачі приміщення нежитлового фонду загальною площею 1 109, 9 кв. м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, буд. 27 Комунальному підприємству "Одесміськтранскомплекс". Акт прийому передачі на виконанні вищевказаного рішення був оформлений в травні 2011 року.

04.12.2012 позивач звернувся до Маліновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою, про те, що в 2010 році посадові особи установи "Одесміськтранскомплекс" заволоділи приміщенням, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27, зламав замки на вхідних дверях вказаного приміщення, в якому знаходилися матеріальні цінності, які в подальшому були розкрадені. Заява позивача була зареєстрована 05.12.2012 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний № 0000484 та розпочато досудове розслідування. Зазначене підтверджується довідкою про прийняття і реєстрацію заяви від 05.12.2012.

Згідно викладеного в позовній заяві, в орендованому позивачем приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, буд. 27 знаходилося 27 найменувань різного майна балансовою вартістю 134 104, 47 грн, в тому числі обладнання, що складає іноземну інвестицію, вартість якої становила 60 500 доларів США (автомат пакувально - фасувальний вартістю 51 000 доларів США та установка для кондиціювання вартістю 9 500 доларів США.

Судом було встановлено, що прийняття на баланс позивача відповідного обладнання, як іноземних інвестицій до статутного фонду Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариство з обмеженою відповідальністю).

Згідно з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей на склад основних засобів на Промисловій, 27 від 01.02.2010, в результаті проведеної перевірки встановлено наявність на складі 19 найменувань цінностей на суму 208 138, 89 грн, в тому числі автомату упаковочно - фасованого вартістю 31 691, 84 грн та витяжної вентиляції вартістю 18 013, 41 грн.

Цивільний позов позивача до виконавчого комітету Одеської міської ради, до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та до Комунального підприємства "Одесміськтранскомплекс" Одеської міської ради був прийнятий слідчим 19.04.2013.

За скаргою позивача (представника потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_3) на бездіяльність слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси 19.12.2013 було винесено ухвалу у справі № 521/20224/13-к, якою задоволено скаргу представника потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, визнано бездіяльність начальника СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зобов'язано слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000484 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України розглянути протягом 24 годин клопотання представника потерпілого - ОСОБА_3 та сповістити його про результати розгляду даних клопотань.

В подальшому, за скаргою позивача (представника потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_3) на бездіяльність слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси 24.02.2014 було винесено ухвалу у справі № 521/1938/14-к, якою задоволено скаргу представника потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, визнано бездіяльність начальника СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, визнано бездіяльність слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000484, зобов'язано слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000484 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України розглянути протягом 24 годин клопотання представника потерпілого - ОСОБА_3 та сповістити його про результати розгляду даних клопотань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався із заявами та листами щодо ходу кримінального провадження № 0000484 до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 2 на які йому надавалися, вказаними органами відповіді.

Судом першої інстанції було встановлено, що в Довідці про стан досудового розслідування кримінального провадження № 0000484 (у 6 томах) від 05.12.2012, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України від 17.07.2017, за період з 05.12.2012 по теперішній час в даному кримінальному провадженні змінилося понад 11 слідчих та 7 прокурорів - процесуальних керівників. На теперішній час прийняти остаточне та законне рішення у вказаному провадженні не надається можливим, у зв'язку із частою зміною слідчих та невиконанням останніми всіх запланованих заходів, досудове розслідування триває.

Позивач вказував, що діями відповідачів, які протягом 6 років не провели досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000484, йому було нанесено матеріальну шкоду у розмірі вартості іноземних інвестицій (обладнання/матеріальних цінностей), які були розкрадені, яка становить 60 500 доларів США, що на 14.06.2017 складає 1 582 027, 447 грн за курсом Національного банку України.

Отже, предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача заявлені до відповідачів про стягнення з Держави Україна у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60 500 доларів США, що на 14.06.2017 складає 1 582 027, 447 грн за курсом Національного банку України, шляхом стягнення відповідних коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, вивчивши матеріали справи, позову та апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача з наступних підстав.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Конституція України (ст. 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, якою врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Вказане викладене в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі N 6-440цс16.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб).

У таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Статтею 10 Закону України "Про міліцію" (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Статтею 5 Закону України "Про прокуратуру" (втратив чинність частково) були визначені функції прокуратури. Так, згідно вказаної норми прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" (дата набрання чинності - 15.07.2015) на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У відповідності до положень ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб відповідачів - Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Малиновського відділу поліції у місті Одесі ГУНП в Одеській області, Прокуратури Одеської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000484, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 1 582 027,447 грн та наявність причинно - наслідкового зв'язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів. Оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, є шкода, незаконні дії, причинний зв'язок між незаконними діями та шкодою.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, що позивачем доведено, що при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000484 начальником СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та слідчим СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0000484 була допущена бездіяльність, в частині не здійснення ними процесуальних дій, які слідчий зобов'язаний вчинити у визначений КПК України строк , що встановлено в ухвалах слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2013 у справі № 521/20224/13-К та від 24.12.2014 у справі № 521/1938/14-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів також зазначає, що позивачем не було надано суду доказів, щодо допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000484 з боку посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області та Прокуратури Одеської області.

Суд звертає увагу, що порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно п.1 ч. 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено частиною 1 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами статті 307 Кримінального процесуального кодексу України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов'язання припинити дію, зобов'язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.

Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у встановленому законодавством порядку (шляхом подання скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора) оскаржувалось бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області та Прокуратури Одеської області, відтак у суду відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивача.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано суду, з метою доведення бездіяльності посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області та Прокуратури Одеської області копії листів адресованих органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури (звернень позивача) та відповіді таких органів на відповідні листи (звернення), не є належними та допустимими доказами, у відповідності до положень ст. 76 та 77 ГПК України бездіяльності посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області та Прокуратури Одеської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000484, та відповідно не приймаються судом, як такі.

Так, як вказані докази не підтверджують оскарження позивачем бездіяльності посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2, Слідчого управління ГУНП в Одеській області та Прокуратури Одеської області, в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку (звернення не є скаргами).

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Слід зазначити, що до компетенції господарського суду не відноситься вирішення питання щодо визнання неправомірними дій або бездіяльності прокурора при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000484.

При цьому, для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до положень статей 1166 та 1176 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювана та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність постанов у справах №№ 521/20224/13-к, 521/1938/14-к, якими оскаржено бездіяльність начальника СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, не може слугувати безспірною підставою для відшкодування шкоди.

При цьому, приюдиційним для суду, що розглядає справу про правові наслідки згідно норм ГПК України є саме рішення суду чи вирок, а процесуальна ухвала, якою врегульовано питання окремої процесуальної дії в порядку Кримінального процесуального кодексу України таким не являється, внаслідок чого не може встановлювати протиправність поведінки відповідачів.

Зокрема, апелянт у своїй скарзі вказував суду на те, що без викраденого інвестиційного обладнання, яке розшукується відповідачами більше ніж 6 років, підприємство не може працювати у повну силу і його доведеться закривати. З огляду на вказане, апелянт просить суд за рахунок Державного бюджету України відшкодувати йому суму інвестицій, даних інвестором підприємству, вартість яких складає (на момент їх внесення) 60 500 доларів США, що на 14.06.2017 складає 1 582 027, 447 грн за курсом Національного банку України. Тобто по суті позивач просить суд відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України вартість викраденого у нього майна - шкоду нанесену йому викрадачами. Така шкода, за приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами.

Згідно ч. 2. ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем цивільний позов в кримінальному провадженні було заявлено.

Відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення за рахунок Державного бюджету України, як передбачено ч. 3 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України реалізується лише у випадках та у порядку, що встановлені окремим законом. На сьогодні в Україні єдиним механізмом відшкодування заподіяної шкоди, внаслідок кримінального правопорушення залишається подання цивільного позову (окремо або в межах кримінального провадження) до особи, яка вчинила злочин.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з урахуванням того, що позивачем/скаржником не доведено факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів - 1, 2, 3, 4, 5, незаконності дій/бездіяльності посадових осіб відповідачів - 1, 2, 4, 5 та причинного зв'язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів - 1, 2, 3, 4, 5 та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (втрати, внаслідок крадіжки, майна, вартістю, за оцінкою позивача, 1 582 027, 447 грн), тому у позові належить відмовити.

Судом також відхиляються посилання позивача на положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Отже, положення вказаного закону не застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Українсько-Болгарського спільного підприємства з іноземними інвестиціями "Вітінформ" (Товариства з обмеженою відповідальністю) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №916/1423/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 916/1423/17.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов