ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.03.2018 Справа № 908/432/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Меделіта» заборгованості в сумі 21309,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Меделіта» заборгованості за кредитом в сумі 3574,83 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 6521,39 грн., заборгованості за комісією в сумі 3678,96 грн. та пені в сумі 7534,65 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором № б/н від 28.01.2014 року, що разом складає 21309,83 грн. Крім того, заявник просив покласти на боржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Втім, у заяві Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу, яка підписана 26.02.2018 року, не зазначено:

- офіційна електронна адреса та інші дані, які ідентифікують боржника;

- місце проживання представника, яким підписана заява про видачу судового наказу (ОСОБА_1). Натомість у вказаній заяві зазначена адреса місцезнаходження відділення ПАТ КБ «Приватбанка» у м. Дніпро - вул. Набережна Перемоги, буд. 50. Відтак, заявником порушено вимоги п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів поданої заяви 28.01.2014 року боржником - Приватним підприємством «Меделіта» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно з якою останній приєднався до «Умов та Правил надання банківських послуг» (що розміщені на сайті www.pb.ua), Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 28.01.2014 року.

Заявник в поданій заяві обґрунтовує свої вимоги порушенням боржником зобов'язань за договором банківського обслуговування № б/н від 28.01.2014 року, зазначивши при цьому, що боржник станом на 15.02.2018 року має заборгованість в загальній сумі 21309,83 грн., яка складається з:

- 3574,83 грн. - заборгованості за кредитом;

- 6521,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 05.05.2014 року по 15.02.2018 року;

- 3678,96 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 10.02.2015 року по 15.02.2018 року;

- 7534,65 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.06.2014 року по 15.02.2018 року.

При цьому, заявником не надано суду доказів видачі боржнику - Приватному підприємству «Меделіта» кредитних коштів за договором банківського обслуговування № б/н від 28.01.2014 року, доказів на підтвердження заборгованості за нарахованими процентами та комісією (первинних документів).

Таким чином, заявником не повністю зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу (за кредитом, процентами та комісією), яка становить 13775,18 грн., що є порушенням приписів п. п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 7534,65 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором № б/н від 28.01.2014 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як зазначено вище, окрім суми основного боргу, заявником заявлено до боржника вимогу щодо стягнення пені в сумі 7534,65 грн., яка є штрафною санкцією в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 ГК України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника суми основного боргу в розмірі 13775,18 грн. на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, а щодо стягнення з боржника пені в сумі 7534,65 грн. - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що до поданої заяви про видачу судового наказу не додано її копію (примірник) з доданими до неї документами для боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Разом з тим частиною 2 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч. 1 ст. 148, п. п. 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 154, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Меделіта» заборгованості в розмірі 21309,83 грн. відмовити.

Додаток на адресу заявника (49027, а/с 1800, м. Дніпро): заява від 26.02.2018 року про видачу судового наказу з додатками на 28 аркушах, в т. ч. оригінали: платіжне доручення № BOTM3B1MQW від 23.02.2018 року на 1 арк., копії: довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року на 1 арк.

2. Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади:http://court.gov.ua/fair/sud5009/. Електронна адреса Господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 16.03.2018 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смірнов