Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 910/30631/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" - не з'явився,

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Остапенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 (Дикунська С.Я., Жук Г.А., Мальченко А.О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 (Чебикіна С.О.) у справі № 910/30631/15

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (далі - Позивач) звернулося до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Відповідач) з позовом про внесення змін до укладеного між сторонами договору №13-215-ВТВ від 04.01.2013 купівлі-продажу природного газу та викладення в новій редакції пункту 6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" та статті 11 "Строк дії договору" в редакції, наведеній в позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку з істотною зміною обставин укладення договору № 13-215-ВТВ від 04.01.2013 купівлі-продажу природного газу, Позивачем було направлено Відповідачу додаткову угоду № 18 від 05.08.2015 до договору про зміну строків розрахунків за договором, однак, у встановлений законодавством термін, Відповідач додаткову угоду не підписав, що зумовило звернення до суду з даним позовом на підставі статей 651, 652 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду мотивоване тим, що вимоги Позивача про внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин є обґрунтованими, оскільки Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та НКРЕКП при розрахунку і затвердженні тарифів не було застосовано розраховані Позивачем відповідно до Методик обсяги ВТВ та ВТР на 2015 рік, що спричинило дефіцит коштів для розрахунків за природний газ та істотну зміну обставин, яку в момент укладення договору сторони передбачити не могли.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 залишено без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з тих підстав, що всупереч вимогам статті 43 Господарського процесуального кодексу України місцевим і апеляційним господарськими судами не надано належної оцінки всім доказам в їх сукупності та неповно встановлено обставин справи. Так, суди не врахували, що сторони як суб'єкти ринку природного газу на час укладання договору були обізнані про державне управління і регулювання у сфері функціонування ринку природного газу, у тому числі щодо встановлення обсягів ВТВ та ВТР та тарифів. Обставини, на які посилається Позивач як на підставу позову, вже були враховані сторонами і за їхньою згодою змінено умови договору додатковою угодою № 11 від 22.12.2014, що відповідає вимогам частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, а отже до предмету доказування належить встановлення фактів не можливості повторної зміни умов договору на таких умовах, а також застосування у контексті вимог позову правового механізму, погодженого сторонами пунктом 5.3. договору. Також господарськими судами не надана правова оцінка факту усунення причини, яка зумовила зміну обставин - скасування у судовому порядку додатку до наказу № 122 від 02.03.2015 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (постанова Окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 в позові відмовлено. Рішення суду обґрунтоване тим, що обставини, на які посилається Позивач в позовній заяві вже були враховані сторонами і за їхньою згодою змінено умови договору додатковою угодою № 11 від 22.12.2014, що відповідає вимогам частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України. За таких обставин Позивачем не доведено нових фактів істотних змін обставин для повторної зміни умов договору в контексті правового механізму, погодженого сторонами пунктом 5.3 договору та не доведено наявність одночасного настання всіх необхідних чотирьох умов, передбачених статтею 652 ЦК України. Водночас, зміна умов існуючого договору щодо строків розрахунків за договором є порушенням прав та інтересів Відповідача. При цьому, постановою Окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 додаток до наказу № 122 від 02.03.2015 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, на який Позивач посилався як на факт усунення причини, яка зумовила зміну обставин, було скасовано.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 залишено без змін з тих же підстав.

Позивач подав касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В касаційній скарзі Позивач не погоджується з мотивами, наведеними в оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій з тих підстав, що:

- суди дійшли хибного висновку, що сторони, уклавши додаткову угоду № 11 від 22.12.2014, вже змінили умови договору, врахувавши існуючі обставини державного регулювання ринку природного газу і не оцінювали істотної зміни обставин, що настала для сторін у 2015 році і стала приводом для вимоги Позивача про зміну договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України;

- прийняття Окружним адміністративним судом рішення 25.09.2015 у справі №826/15132/15 не призвело до відновлення порушених прав Позивача та до можливості отримати повну компенсацію в тарифі, оскільки рішення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та НКРЕКП не виконано;

- Позивач не міг передбачити, що попри всі його звернення до НКРЕКП та наведення фактів не врахування в тарифах витрат, необхідних на придбання природного газу для потреб ВТВ, НКРЕКП не передбачить достатніх компенсацій не врахованих у 2014 році обсягів природного газу та у тарифах 2015 року не забезпечить подолання відриву розміру тарифу від фактичних витрат Позивача, а тому судами не враховано відсутність підстав покладати на Позивача ризик неправомірної та необґрунтованої поведінки державних органів;

- судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вказівки Вищого господарського суду України та не досліджено того, що обставини та умови зміни договору, про які просить Позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, відрізняються від обставин та умов останньої зміни договору додатковою угодою від 22.12.2014, а також не досліджено в контексті позовних вимог правового механізму, погодженого сторонами пунктом 5.3 договору.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у цій справі без змін.

Відзив Відповідача мотивований тим, що:

- Позивач наводить докази без надання підтверджуючих документів та належного обґрунтування;

- доводи про незаконність ряду рішень органів державної влади жодним чином не підтверджені, жодних посилань на врегулювання спірних рішень у законний спосіб, в тому числі через звернення до суду, позовна заява не містить;

- проект змін до договору містить ряд положень, що суперечить чинному законодавству та порушує права Відповідача;

- надання Позивачу можливості до 31.12.2017 не здійснювати остаточний розрахунок завдасть значних збитків Відповідачу та погіршить його фінансове становище;

- висновок Торгово-промислової палати України наданий за відсутності відповідних повноважень, передбачених чинним законодавством;

- викладені Позивачем обставини не відповідають вимогам частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

Позивач в судове засідання представників не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце засідання належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Зважаючи на зазначене, суд здійснює розгляд касаційної скарги у даній справі за відсутності представника Позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 04.01.2013 між Позивачем (Покупець) та Відповідачем (Продавець) укладено договір № 13-215-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого (з урахуванням додаткових угод до договору) Продавець зобов'язався передати Покупцю у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 природний газ для виробничо-технологічних втрат та нормованих втрат покупця; у обсязі до 106 836,802 тис. м3, у тому числі: у 2013 році - 18 907,577 тис. м3; у 2014 році - 33 280,225 тис. м3; у 2015 році - 54 649,00 тис. м3.

Кількість газу, яка передається Покупцеві, визначається згідно "Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами", затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30.05.2003, "Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов", затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України № 595 від 21.10.2003 та "Положення про порядок визначення граничних обсягів виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу, що виникають у газорозподільних мережах", затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України № 668 від 26.10.2004 (пункт 4.1 договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (пункт 5.1 договору).

До сплати ціна за 1 000 м3 газу становить 6 600,00 грн без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 відсотки; податок на додану вартість за ставкою - 20 відсотків; до ціни газу додається тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами - 331,90 грн, крім того, податок на додану вартість - 20 відсотків; до сплати ціна за 1 000 м3 газу - 7 063 грн 90 коп., крім того, податок на додану вартість - 20 відсотків - 1 412,78 грн, усього з податком на додану вартість - 8476,68грн (пункт 5.2 договору).

Пунктами 6.1 (в редакції додаткової угоди № 11 від 22.11.2014)-6.3 договору визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. договору. Остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акта приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. При невиконанні Покупцем вимог пункту 6.1 цього договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (стаття 11 договору в редакції додаткової угоди № 11 від 22.11.2014).

Судами встановлено, що наказом № 737 від 14.10.2014 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України визначено для Позивача обсяги ВТВ та ВТР на 2015 в розмірі 54 649 тис. м3 природного газу, а наказом № 122 від 02.03.2015 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердило для Позивача обсяг природного газу на ВТВ та ВТР на 2015 рік в розмірі 22 051 тис. м3.

Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), врахувавши затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України обсяги природного газу на ВТВ та ВТР, ухвалила постанову № 511 від 03.03.2015, якою затвердила тариф на транспортування природного газу для Позивача в сумі 315,50 грн за 1 000 м3 (без урахування ПДВ).

Листом від 10.08.2015 Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією про внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди № 18 від 05.08.2015 про внесення змін до пункту 6.1 статті 6 та статті 11 договору, однак відповіді на нього Відповідач не надав, додаткової угоди не підписав.

Суди попередніх інстанцій з'ясували, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15, яка на даний час набрала законної сили, додаток до наказу №122 від 02.03.2015 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, скасовано.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Положеннями ст.652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Господарські суди попередніх інстанцій, встановили, що сторони, як суб'єкти ринку природного газу, на час укладання договору були обізнані про державне управління і регулювання у сфері функціонування ринку природного газу, в тому числі щодо встановлення обсягів ВТВ та ВТР та тарифів (п. 5.3 договору), а обставини, на які посилається Позивач, як на підставу позову, вже були враховані сторонами і за їхньою згодою додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 змінено умови договору, що відповідає вимогам частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що Позивачем не доведено нових фактів істотних змін обставин, достатніх для повторної зміни умов Договору в контексті правового механізму, погодженого сторонами п. 5.3 договору та не доведено наявності одночасного настання всіх чотирьох умов, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України для внесення змін до договору.

Крім того, як звернули увагу попередні судові інстанції, одна з підстав, на яку посилався Позивач щодо внесення змін до договору відпала, оскільки постановою Окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 скасовано додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 122 від 02.03.2015.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили фактичні обставини справи, здійснили перевірку наявних доказів з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильно застосували законодавство під час розгляду справи.

Посилання Позивача в касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не здійснено оцінку істотної зміни обставин, що настала для сторін у 2015 році і стала приводом для вимоги Позивача про зміну договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України; не враховано відсутність підстав покладати на Позивача ризик неправомірної та необґрунтованої поведінки державних органів, колегією суддів до уваги не приймаються з тих підстав, що такі доводи скаржника фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Що стосується доводів скаржника про те, що прийняття Окружним адміністративним судом міста Києва рішення 25.09.2015 у справі №826/15132/15 не призвело до відновлення порушених прав Позивача та до можливості отримати повну компенсацію в тарифі, оскільки рішення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та НКРЕКП не виконано, то такі посилання не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень у даній справі.

Доводи Позивача, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вказівки Вищого господарського суду України та не досліджено того, що обставини та умови зміни договору, про які просить Позивач на підставі статті 625 ЦК України, відрізняються від обставин та умов останньої зміни договору додатковою угодою від 22.12.2014, а також не досліджено в контексті позовних вимог правового механізму, погодженого сторонами пунктом 5.3 договору, спростовуються дослідженими та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі № 910/30631/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.