ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.03.2018

Справа №910/220/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 5 280,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (надалі – ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод") звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі – ПАТ "Українська залізниця") про стягнення 5 280,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого ПАТ "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №482803/256 від 04.07.2017, №482803/276 від 17.07.2017, №482803/277 від 17.07.2017, №482803/278 від 17.07.2017 та №482803/279 від 17.07.2017. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 5 280,88 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2018 відкрито провадження у справі №910/220/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

22.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення на виконання вимог ухвали від 09.01.2018 документів до матеріалів справи.

06.02.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого вбачається, що ПАТ "Українська залізниця" заперечує проти позовних вимог ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" з тих підстав, що позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку загальної суми недостачі, яка за розрахунками відповідача складає 5 264,38 грн. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано належних документів на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме – підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної та доказів оплати рахунку.

26.02.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов з доказами її направлення відповідачу, в якій ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" погоджується з доводами відповідача про допущення арифметичної помилки в розрахунку загальної суми недостачі та визначеним ним розміром такої недостачі - 5 264,38 грн. Проте вказує, що податкова накладна не підтверджує вчинення господарської операції і не може бути доказом завдання збитків. Щодо документу вантажовідправника про вартість вантажу, то позивач вказує, що ним було додано до позовної заяви такий документ. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідача збитки у вигляді нестачі у в розмірі 5 264,38 грн. та судовий збір.

26.02.2018 через відділ діловодства суду від ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з доказами її направлення відповідачу, згідно якої позивач просить стягнути з ПАТ "Українська залізниця" збитки у вигляді недостачі у розмірі 5 264,38 грн.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши заяви ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" про зменшення розміру позовних вимог, які містяться як в окремому документі – у відповідній заяві від 26.02.2018, так і в змісті відповіді на відзив на позов, суд залишає їх без розгляду з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З аналізу наведеної норми вбачається, що позивач може реалізувати своє право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог лише до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у справі №910/220/18 було відкрите 09.01.2018 – дата ухвали про відкриття провадження у справі, а відтак на підставі приписів ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд даної справи по суті розпочався 09.02.2018, отже заяви позивача про зменшення позовних вимог від 26.02.2018 подані після початку розгляду даної справи по суті.

Порядок розгляду судом заяв та клопотань, які подані учасниками справи після початку розгляду справи по суті, визначений положеннями ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ч. 2 якої суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Зважаючи на те, що позивачем у відповіді на відзив та у відповідній заяві не наведено жодних поважних причин, які зумовили неможливість подання відповідних заяв до початку розгляду справи №910/220/18 по суті, в той час як допущення арифметичної помилки у розрахунках, яка була виявлена відповідачем, не може вважатись такою поважною причиною, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяв ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" про зменшення розміру позовних вимог, які містяться у відповідній заяві та відзиві на позов, без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.02.2014 між ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдинг" (постачальник) укладено договір №УПр14/36 (надалі – Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець – прийняти та оплатити вугільну продукцію (надалі – товар) на умовах, викладених у Договорі, специфікаціях, які є невід’ємною частиною Договору (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється відповідно до ІНКОТЕРМС-2010.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" як вантажовідправником на станції відправлення "Добропілля" Донецької залізниці було відправлено на станцію "Авдіївка" Донецької залізниці:

- згідно із залізничною накладною №50802479 вугілля кам’яне марки Г-газовий у вагонах №53498325 (у кількості 70,0 тон), №60651940 (у кількості 70,0 тон), №56028525 (у кількості 69,0 тон), №55616205 (у кількості 70,0 тон);

- згідно із залізничною накладною №50988765 вугілля кам’яне марки Г-газовий у вагонах №56925415 (у кількості 69,0 тон), №53146189 (у кількості 69,0 тон), №52507464 (у кількості 70,0 тон), №55166466 (у кількості 70,0 тон), №556963739 (у кількості 69,0 тон);

- згідно із залізничною накладною №50989177 вугілля кам’яне марки Г-газовий у вагонах №56035900 (у кількості 69,0 тон), №53529608 (у кількості 69,0 тон), №53500740 (у кількості 69,0 тон), №56229370 (у кількості 69,0 тон), №53511515 (у кількості 69,0 тон), №56957228 (у кількості 69,0 тон).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов’язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних №50802479, №50988765 та №50989177.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На станції "Авдіївка" Донецької залізниці було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №53498325, №56963739, №52507464, №56925415, №53511515 з масою вантажу, яка була зазначена у накладних, що підтверджується комерційними актами №482803/256 від 04.07.2017, №482803/276 від 17.07.2017, №482803/277 від 17.07.2017, №482803/278 від 17.07.2017 та №482803/279 від 17.07.2017.

Так, у комерційному акті №482803/256 від 04.07.2017 вказано: по документу значиться вага: нетто 65 000 кг, тара 22 200 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 85 550 кг, нетто 63 550 кг, тара 22 200 кг, що менше ваги накладної на 1 450 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Поверхня вантажу вище рівня бортів, плівкою проти видування не покривалася, маркована одною поздовжньою борозною катка-ущільнювача. У вагоні над 7 люком поглиблення 1,5 м х 1,0 м х 0,5 м., маркування порушене.

Відповідно до комерційного акту №482803/276 від 17.07.2017: по документу значиться вага: нетто 66 000 кг, тара 23 100 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто

87 550 кг, нетто 64 450 кг, тара 23 100 кг, що менше ваги накладної на 1 550 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів, рівномірна, маркована одною поздовжньою борозною катка-ущільнювача, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1-2 люком поглиблення 1,0 м х 0,5 м х 1,0 м., в місці поглиблення маркування порушене.

У комерційному акті №482803/277 від 17.07.2017: по документу значиться вага: нетто 67 000 кг, тара 23 500 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 88 600 кг, нетто 65 100 кг, тара 23 500 кг, що менше ваги накладної на 1 900 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів, рівномірна, маркована одною поздовжньою борозною катка-ущільнювача, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1-4 люком поглиблення 2,0 м х 1,0 м х 1,0 м., в місці поглиблення маркування порушене.

Як вбачається з комерційного акту №482803/278 від 17.07.2017: по документу значиться вага: нетто 66 000 кг, тара 22 200 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто

86 000 кг, нетто 63 800 кг, тара 22 200 кг, що менше ваги накладної на 2 200 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів, рівномірна, маркована одною поздовжньою борозною катка-ущільнювача, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1-4 люком поглиблення 2,0 м х 1,0 м х 1,0 м., в місці поглиблення маркування порушене.

Згідно комерційного акту №482803/279 від 17.07.2017: по документу значиться вага: нетто 65 500 кг, тара 22 200 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 86 000 кг, нетто

63 800 кг, тара 22 200 кг, що менше ваги накладної на 1 700 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів, рівномірна, маркована одною поздовжньою борозною катка-ущільнювача, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 7 люком поглиблення 0,7 м х 0,7 м х 0,5м., в місці поглиблення маркування порушене.

Одержувачем вантажу є ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод".

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

За розрахунками відповідача, з якими позивач погодився у своєму відзиві, та які підтверджуються матеріалами справи, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 5 264,38 грн.

З огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем, вимог про стягнення з відповідача збитків у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

При цьому суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, стосовно того, що завдані позивачу збитки не підтверджуються матеріалами справи, так в матеріалах справи наявні залізничні накладні №50802479, №50988765 та №50989177, які підтверджують кількість відправленого ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вантажу, рахунки №0207-9 від 02.07.2017 та 1307-6 від 13.07.2017, довідка ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про вартість 1 тонни вугілля (вих. №11/2214 від 11.12.2017), які підтверджують вартість відправленого позивачу вантажу, та докази оплати позивачем вартості товару (вугілля), яке перевозилось відповідачем, а саме: банківські виписки по рахунку ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" за 25.07.2017 та за 28.07.2017.

Згідно ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні достатні докази на підтвердження розміру завданих позивачу збитків.

Доводи відповідача стосовно ненадання позивачем копії податкової накладної, підписаної головним (старшим) бухгалтером, судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки податкова накладна не є документом, який підтверджує господарську операцію, а таким документом є залізнична накладна - це основний перевізний документ встановленої форми (ст. 6 Статуту).

Таким чином, оскільки відповідачем не збережено вантаж, прийнятий до перевезення, а також враховуючи, що ПАТ "Українська залізниця" не надано доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з його вини, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми збитків у розмірі 5 264,38 грн. обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяви Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про зменшення розміру позовних вимог, які містяться у заяві від 26.02.2018 та відзиві на позов від 26.02.2018, залишити без розгляду.

2. Позов Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1; ідентифікаційний код 00191075) вартість втраченого вантажу у розмірі 5 264 (п’ят тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 1 595 (одна тисяча п’ятсот дев’яносто п’ять) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя            Р.В. Бойко