КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. Справа№ 910/15032/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.11.2016 р.

по справі № 910/15032/13 (суддя - Сташків Р.Б.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальною «Технік Енерджі»

про визнання наказу №910/15032/13 від 25.10.2013р. таким, що підлягає виконанню

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі»

про стягнення 85 075 076,70 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2013р. у справі №910/15032/13 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 61 543 863,00 грн. заборгованості за кредитом, 19 420 754,65 грн. заборгованості за процентами, 89 549,00 грн. заборгованості по комісії, 2 403 936,44 грн. пені за несплату кредиту, 1 616 973,61 грн. пені за несплату процентів та 68 820,00 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення Господарського суду міста Києва 25.10.2013р. видано наказ № 910/15032/13.

У жовтні 2016 року відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання судового наказу № 910/15032/13 від 25.10.2013р. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Наказ господарського суду міста Києва № 910/15032/13 від 25.10.2013р. визнано таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 61 543 863,00 грн. заборгованості за кредитом, 19 420 754,65 грн. заборгованості за процентами, 89 549,00 грн. заборгованості по комісії, 2 403 936,44 грн. пені за несплату кредиту, 1 616 973,61 грн. пені за несплату процентів. У іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов висновку про те, що позивач відповідно до Закону України «Про іпотеку» та на підставі іпотечного застереження, передбаченого в пункті 6.3 Іпотечного договору № 3640, здійснив позасудове врегулювання та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на останній, а тому зобов'язання є припиненим.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Укрінком», колишня назва Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/15032/13. Припинити провадження у справі №910/15032/13 за заявою товариства з обмеженою відповідальною «Технік Енерджі» про визнання наказу №910/15032/13 від 25.10.2013р. таким, що підлягає виконанню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповним з'ясував обставини справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що в позасудовому порядку кредитором (іпотекодержателем) отримано задоволення своїх вимог лише частково.

Також позивач вважає, що провадження у даній справі слід припинити, оскільки постановою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016р. у справі №910/11048/14 ТОВ «Технік Енерджі» було визнано банкрутом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. відновлено ПАТ «Український інноваційний банк» строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

ТОВ «Технік Енерджі» подало заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду, посилаючись на підписання апеляційної скарги не уповноваженою особою.

На спростування зазначеного позивач надав суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за 24.11.2016р., з якої вбачається, що ОСОБА_2 є керівником.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що позивач, скориставшись своїм правом зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно за іпотечним договором, разом із рухомим майном, а саме комплексною технологічною лінією, за договором застави від 22.06.2010р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017р. зупинено провадження у справі №910/15032/13 до розгляду Верховним судом України заяви Національного банку України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016р. у справі №826/1162/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018р. поновлено провадження у справі №910/15032/13, оскільки відпали обставини, що зумовили зупинення.

Від Публічного Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із не отриманням ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018р. про поновлення провадження у справі №910/15032/13.

Представник позивача заперечує проти відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.п. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Суд не визнавав явку обов'язковою.

Апелянт в силу вимог чинного процесуального законодавства не позбавлений можливості залучити іншого адвоката або направити керівника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що апеляційна інстанція обмежена процесуальними строками.

За таких обставин, клопотання про відкладення задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на підписання апеляційної скарги не уповноваженою особою, то клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для його задоволення.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (ред. з 15.12.2017р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

18.05.2010р. між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (Банк, Кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі», було укладено кредитний договір № 4683 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії, з лімітом в розмірі 10 000 000,00 грн., та з граничним терміном повернення кредиту - 17.05.2011р. включно (п. 3.1 та п. 3.5.1 Кредитного договору).

З 22.06.2010р. по 27.09.2012р. сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору, за якими сторони змінювали процентну ставку, збільшили ліміт кредитної лінії до 61 583 863,00 грн. та встановили граничний термін повернення кредиту - по 31.12.2013р. включно, а щодо сплати нарахованих процентів за період з грудня 2011 року по вересня 2012 року - в строк до 15.10.2012р.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали декілька окремих договорів застави, серед яких іпотечний договір від 29.12.2010р., зареєстрований у реєстрі за № 3640, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. (далі - Іпотечний договір № 3640), за яким у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Банку передавалися нежитлові будівлі, загальною площею 2 796,10 кв.м., що знаходяться за адресою: Полтавська область, Машівський район, село Селещина, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6а.

Пунктом 6.3. Іпотечного договору №3640 сторони погодили, що вимоги Банку (Іпотекодержателя) можуть бути задоволені шляхом прийняття Банком (Іпотекодержателем), у разі згоди останнього та направлення Іпотекодавцю (Товариству) письмового повідомлення про прийняття Предмету іпотеки у власність в рахунок виконання зобов'язань за Кредитним договором. Застереження, наведене у цьому пункті, та докази направлення письмового повідомлення Іпотекодавцю (штемпель поштового відділення зв'язку тощо) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеки» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

03.02.2015р. позивач зареєстрував право власності на об'єкт нерухомості, яким забезпечено виконання кредитного договору згідно договору іпотеки, що підтверджується довідкою №69953184 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Таким чином, з моменту реєстрації права власності наступні вимоги Банку в силу вимог Закону України «Про іпотеку» стали недійсними.

Відповідно до п. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

27.08.2014р. Господарський суд міста Києва порушив провадження у справі №910/11048/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого включено, в тому числі вимоги Банку за кредитними договорами №4683 від 18.05.2010р. та №20105 від 25.05.2011р. на загальну суму 112 791 811,78 грн., з яких вимоги, забезпечені заставою майна боржника на суму 86 761 202,74грн.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 04.02.2015р. була переглянута за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2015р. у справі №910/11048/14 скасована в частині визнання кредиторських вимог Банку на суму 112 791 811,78 грн., оскільки в силу вимог Закону України «Про іпотеку» та згідно іпотечного застереження Банк втратив право вимоги до боржника, оскільки ним було застосовано позасудове врегулювання відносин.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 ухвала Господарського суду м. Києва від 22.10.2015 у справі № 910/11048/14 залишена без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського кодексу України, в ред. до 15.12.2017р., вказане судове рішення має преюдиціальне значення для даного спору.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, в ред. до 15.12.2017р., господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

За таких обставин, наявні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, крім в частині про стягнення 68 820,00 грн., оскільки не звільняє відповідача від сплати судового збору за розгляду справи.

Щодо посилання апелянта на часткове задоволення вимог, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором застави майнових прав від 22.06.2010р., яким також забезпечене виконання кредитного договору №4683 від 18.05.2010р. та додаткової угоди №1 від 22.06.2010р. до нього, позивачу передано в заставу майнові права на поставку комплексної технологічної лінії по обробці сільськогосподарських культур та саму лінію вартістю 6 197 215,50 грн.

Згідно п. 1.2. договору застави предмет застави буде поставлено та розміщено за адресою: Полтавська область, Машинівський районі, с. Селещина, вул. Богдана Хмельницького, 6-А, тобто за адресою нерухомого майна.

Перебування комплексної технологічної лінії по обробці сільськогосподарських культур у нерухомому майні у Полтавській області, а також їх обтяження заставою підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №37287594 від 08.08.2012р.

Зазначене спростовує доводи апелянта щодо частково задоволення вимог.

Щодо припинення провадження в порядку п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в ред. до 15.12.2017р., то відповідно до вимог Цивільного кодексу України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Доказів внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення апелянтом до суду не подано, а тому вимога про припинення задоволенню не підлягає.

Щодо заяви про залишення без розгляду апеляційної скарги, то враховуючи надані позивачем докази, вимоги Закону, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/15032/13.

керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 280 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/15032/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи №910/15032/13 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна