ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 березня 2018 року Справа № 915/191/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод», 57286, Миколаївська область, Вітовський район, с.Галицинове, вул.набережна, 64

про стягнення з Приватного підприємства «Николаевстройкомплект», 52054, м.Миколаїв, вул.Самойловича, 32/1

неустойки у розмірі 134 611,20 грн. нарахованої за період з 01.05.2017 по 03.05.2017

06.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Николаевстройкомплект» неустойки у розмірі 134 611,20 грн. нарахованої за період з 01.05.2017 по 03.05.2017.

Як на підставу заяви заявник посилається на укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» та Приватним підприємством «Николаевстройкомплект» Договору №260-У про передачу рухомого складу в тимчасове користування, згідно з яким власник передав в платне тимчасове користування замовнику залізничні вагони, зокрема, хопер – цементовози. Постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі №915/1316/16 від 07.06.2017 позовні вимоги власника до замовника задоволено у повному обсязі, зобов’язано замовника повернути вагони власнику та стягнуто на його користь неустойку у розмірі 18 441 734,40 грн. Цією ж постановою визнано обставину припинення Договору №260-У про передачу рухомого складу у тимчасове користування від 16.08.2012 з 01.01.2016. ПП “Николаевстройкомплект” відповідно до п.5.3.6 Договору №260-У про передачу рухомого складу у тимчасове користування від 16.08.2012 станом на 24.04.2017 вагони з користування не повернуто, у зв’язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" на підставі ст.785 ЦК України нарахувало неустойку за період з 01.05.2017 по 03.05.2017 у розмірі 134 611,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, в тому числі, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов’язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Миколаївський глиноземний завод” заявлено до стягнення з боржника неустойку, передбачену ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, яка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин та застосовується у випадку невиконання наймачем обов’язку щодо повернення речі після закінчення терміну дії договору оренди. Тобто, виступає в якості забезпечення виконання зобов’язання та відповідальності за його порушення.

Отже, заявлені стягувачем вимоги про стягнення з боржника неустойки не відповідають вимогам ст. 148 ГПК України, оскільки не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч.1 ст.148, ст.150, п.3 ч.1 ст. 152, ч.ч.2,3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївський

глиноземний завод» у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Николаевстройкомплект» неустойки у розмірі 134 611,20 грн. нарахованої за період з 01.05.2017 по 03.05.2017.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                                                        Н.О.Семенчук