Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/15/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

при секретарі: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро"

до Приватного підприємства "Крупний"

про стягнення 164650,29 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 137400,00 грн. основного боргу, 13740,00 грн. - штрафу, 11629,69 грн. пені, 644,00 грн. - 3% річних, 1326,60 грн. інфляційних, оскільки Приватним підприємством "Крупний" не виконано умови договору поставки №01/31-10/17 від 31.10.2017 щодо оплати товару.

Представник позивача в судове засідання уповноваженого представника не направив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка від 13.02.2018.

Відповідач не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» (постачальник/позивач) та Приватним підприємцем «Крупний» (покупець/відповідач) укладено договір поставки №01/31-10/17 (договір) (а.с. 11-12), відповідно до якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця ячмінь власного виробництва (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити постачальнику грошові кошти за нього (п.п. 1.1. договору).

Пунктами 2.1.-2.3. договору визначено, що кількість товару становитиме 30,00 (тридцять) тон +/- 10% за ціною 5000,00 грн. з ПДВ. Загальна сума договору становитиме орієнтовно - 150000,00 грн. з ПДВ +/- 10%.

Згідно п.п. 4.3. договору датою поставки товару вважається фактична дата передачі товару постачальником покупцю, згідно оформлення товарно-транспортної накладної.

Також п.п. 3.1. договору сторони погодили, що оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний або розрахунковий рахунок постачальника, який зазначений в договорі або рахунку-фактурі, на наступних умовах: післяоплата в розмірі 100% від вартості товару у строк протягом доби, з дня фактичного отримання товару покупцем згідно п.п. 4.3. договору.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, визначених цим договором (п.п. 11.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу ячмінь у кількості 27,48 тон загальну суму 137400,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №000779 від 31.10.2017 та видаткової накладної №425 від 01.11.2017 (а.с. 13-14).

Отже згідно п.п. 4.3. договору та оформленої товарно-транспортної накладної відповідач отримав товар 31.10.2017 і не оплатив вартість останнього у визначений договором строк, тобто протягом доби.

04.12.2017 за вих. №1474/07-01 позивачем направлено лист-вимогу (а.с. 15) щодо оплати поставленого товару, яка залишена відповідачем без належного реагування.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 137400,00 грн.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.п. 7.2. договору крім відповідальності, встановленої п.п. 7.1. даного договору покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. За протермінування оплати поставленого товару понад 10 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару.

Перевіривши розрахунок штрафу (а.с. 6) суд вважає вимогу в цій частині обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також за результатами перевірки розрахунку пені, суд вважає обґрунтованою до стягнення пеню в сумі 5898,79 грн. В стягненні 5730,90 грн. пені суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, наведених в тексті позовної заяви (а.с. 5-6), та перевірених судом, розмір 3% річних та інфляційних складає 644,00 грн. та 1236,60 грн. відповідно.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 137400,00 грн. - основного боргу, 5898,79 грн. - пені, 1236,60 грн. - інфляційних та 644,00 грн. - 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Крупний" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 12Б, ід. код 37677846)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Агро" (34700, Рівненська область, м. Корець, вул. Київська, 8, ід. код 33852673) 137400,00 грн. основного боргу, 13740,00 грн. 10% штрафу, 5898,79 грн. - пені, 644,00 грн. - 3% річних, 1236,60 грн. інфляційних, а також 2383,81 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.18

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)