РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/718/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гекта»

до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛК ВОРД»

про стягнення 793 178, 32 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: Павлунько В.М.

відповідача: не з'явивлись

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гекта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛК ВОРД» про стягнення 793 178, 32 грн., з яких: 667 200, 00 грн. - основного боргу, 33 960, 48 грн. - інфляційні втрати, 82 690, 14 грн. - пені, 9 327, 70 грн. - 3 % річних та судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/718/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.02.18.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 13.02.2018 позивач подав додаткові письмові пояснення.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою від 25.01.2018 встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/718/18 до судового розгляду по суті.

Відповідач, 21.02.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв'язку з відрядженням представника та перебуванням директора на лікарняному.

Розглянувши подане клопотання, суд відмовив у його задоволенні, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено не перешкоджає розгляду справи, крім того, клопотання відповідачем подано після закриття підготовчого провадження та призначення справи по суті.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.03.2018 товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛК ВОРД" подало зустрічну позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гекта" про визнання договору поставки № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "МІЛК ВОРД" зустрічну позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гекта" про визнання договору поставки № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 13.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гекта» (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛК ВОРД» (відповідач) 20.10.2014 укладено договір поставки № Пр-20/10/14-1, відповідно до якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах визначених договором поставити у власність відповідача цукор-пісок в асортименті та кількості, визначеними накладними, які є невід'ємною частиною договору, а останній зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування, кількість, ціна та вартість кожної партії, умови поставки та її терміни, визначаються в кожному окремому випадку (пункт 1.2 договору).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У розділі другому договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 сторони погодили ціну товару, яка встановлюється в національній валюті України. Ціна товару, що постачається є вільною відпускною і може змінюватися позивачем в залежності від показників, які обумовлюють ціну товару, остаточно узгоджується сторонами у специфікаціях або видаткових накладних на кожну партію товару. Ціна за одну тону товару включає в себе вартість цукру, упаковки, навантаження та доставки, формується відповідно до умов поставки, вказаних відповідачем у відповідному замовленні та вказується у специфікаціях або видаткових накладних. Загальна сума товару по договору визначається сумарною вартістю партій товару, поставлених протягом дії договору відповідно до видаткових накладних.

Строк дії договору відповідно до пункту 10.1 договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 сторони встановили з дати його підписання сторонами до 31.12.2015, а в частині виконання грошових і товарних зобов'язань - до повного їх виконання. У тому випадку, якщо сторони у термін, не менш чим за 20 днів до закінчення терміну дії даного договору не повідомляють один одного про бажання розірвати договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік.

Додатком № 1 від 01.01.2017 до договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 сторони продовжили строк його дії до 31.12.2018.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та відповідачем 20.10.2014 до договору поставки № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 підписано протокол розбіжностей.

На виконання умов договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 у період з 21 жовтня 2014 року по 18 серпня 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв цукор білий кристалічний на загальну суму 39 324 771, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання, копії яких долучено до матеріалів справи, а оригінали оглянуто у судовому засіданні.

За умовами пункту 3.2 договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 розрахунки між сторонами здійснюються в наступному порядку: покупець здійснює оплату за товар на умовах 100 % передоплати або за фактом поставки протягом одного банківського дня з дати поставки товару, якщо інше не обумовлено сторонами. Дострокова, попередня оплата та оплата партії товару частинами в межах встановленого строку для повної оплати допускається. Підставою для оплати поставленого по договору товару є підписання видаткової накладної представником відповідача в місці поставки або підписання сторонами товарно-транспортної накладної (пункт 3.4 договору).

Втім, всупереч умов договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014, відповідач не сплатив у повному обсязі вартість отриманого товару, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 667 200, 00 грн., яку позивач просить суд стягнути в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається про те, що листом № 580 від 01.11.2017, копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідач звертався до позивача з проханням розглянути можливість поновити поставки цукру за умови часткового погашення заборгованості в розмірі вартості 22 тонни цукру і повного погашення за результатами зарахування останньому ПДВ.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 01.12.2017 звернувся до відповідача з вимогою № 01/12-1 про сплату заборгованості, яка залишилася останнім без відповіді та задоволення.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки факт поставки товару позивачем та отримання його відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості товару суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача 667 200, 00 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вчинив господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов'язань за господарським договором в частині сплати заборгованості за поставлений товар.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

Згідно пункту 2 статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються наступні види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 8.3 договору № Пр-20/10/14-1 від 20.10.2014 встановлено, що у випадку прострочення оплати поставленого товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення оплати. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Враховуючи вищенаведене, вимога про стягнення 82 690, 14 грн. пені (за період з 04.08.2017 по 18.01.2018 з урахуванням часткової оплати та окремо по кожній накладній) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши відповідні розрахунки, суд задовольняє вимоги в цій частині частково, оскільки загальна кількість днів прострочення становить не 329 як зазначає позивач, а 320 днів. Тому до стягнення підлягає 3 % річних у розмірі 9 117, 38 грн. та 33 956, 15 грн. - інфляційні втрати (за період з 04.08.2017 по 18.01.2018 з урахуванням часткової оплати та окремо по кожній накладній).

Позивач просить стягнути з відповідача 9 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, однак не надав суду доказів оплати зазначених послуг.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто, в контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивачем не надано доказів фактичної оплати такого рахунку, а стягнення суми в рахунок майбутньої оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 126, 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛК ВОРД» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 31, офіс 107/2, ідентифікаційний код 38346157) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гекта» (02098, м. Київ, вул. Ю. Шумського, 1б, літера А, оф. 118, ідентифікаційний код 37047746) 667 200 (шістсот шістдесят сім тисяч двісті) грн. 00 коп. - основного боргу, 9 117 (дев'ять тисяч сто сімнадцять) грн. 38 коп. - 3 % річних, 33 956 (тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) грн.15 коп. - інфляційні втрати, 82 690 (вісімдесят дві тисячі шістсот дев'яносто) грн. 14 коп. - пені, 11 894 (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 46 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.03.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк