ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа № 907/648/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за № 1578-06 від 11.12.2017 року

та заступника прокурора Закарпатської області за № 05/2-12.61-17 вих.17 від 11.12.2017 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року (повний текст рішення виготовлено та підписано 01.12.2017 року, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі № 907/648/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», м. Київ в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства інфраструктури України, м. Київ

про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№ 1-23 загальною площею 590,9 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№ 1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№ 1-12 загальною площею 390 кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. «А», що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту (позовні вимоги викладено у відповідності до заяви позивача про їх уточнення).

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - ордер серії ЛВ № 114052 про надання правової допомоги від 31.01.2018 року;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 270218-01/Р-121 від 27.02.2018 року;

від третьої особи з боку відповідача: ОСОБА_4 - довіреність б/н від 05.01.2018 року;

прокурор: Макогон Ю.І. - посвідчення № 020325 від 06.09.2013 року

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПАТ «Укрпошта», м. Київ в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», м. Ужгород про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту (враховуючи заяву про уточнення позовних вимог № 97-Вих UG -21С000-2017 від 16.11.2017 року).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року у справі № 907/648/17 позов ПАТ «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» задоволено. Суд виніс рішення, яким: визнав право власності ПАТ «Укртелеком» на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнав нечинним та скасував свідоцтво про право власності на адмінбудинок під літ. «А», що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту.

Не погоджуючись з даним рішенням Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» подало апеляційну скаргу за № 1578-06 від 11.12.2017 року, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно. Апелянт зазначає, що наказ Державного комітету звязку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» з додатками до нього не підтверджує факту передачі у власність ВАТ «Укртелеком» саме нежитлових приміщень підвалу №№1-23, загальною площею 590,9 кв. м., нежитлових приміщень першого поверху №№ 1-7, загальною площею 136,3 кв.м., нежитлових приміщень, нежитлових приміщень другого поверху №№ 1-12, загальною площею 390,0 кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4.

Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року заступником прокурора Закарпатської області було подано до суду апеляційну скаргу за № 05/2-12.61-17 вих.17 від 11.12.2017 року, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зазначена апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно.

Міністерством інфраструктури України було подано до суду письмові пояснення до апеляційних скарг б/н від 16.01.2018 року, в яких просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 105-Вих ИУ -46С000-2018 від 17.01.2018 року, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.1994 року Закарпатським обласним підприємством звязку, яке входило до структури і підпорядковувалося Міністерству звязку України, прийнято наказ № 78-А «Про проведення реформи організаційної структури ОПЗ «Закарпатзвязок» і структурних одиниць», згідно з яким Закарпатське обласне підприємство звязку реорганізовувалося і на його базі створювалося два підприємства: Закарпатське обласне підприємство електрозвязку ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» та Закарпатське обласне підприємство поштового звязку ОППЗ «Закарпатпошта», які наділялися статусом юридичної особи і входили до складу Українського обєднання електрозвязку «Укрелектозв»язок» та Українського обєднання поштового звязку «Укрпошта», відповідно.

Згідно з пунктом 10 цього наказу ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» є правонаступником реорганізованого ОПЗ «Закарпатзвязок» в частині зобовязань з питань електрозвязку та проводового мовлення.

В подальшому, на підставі наказу Державного комітету зв'язку України від 11.02.1998 р. № 30 Українське об'єднання електрозв'язку «Укртелеком» реорганізоване шляхом його перетворення в Українське державне підприємство електрозв'язку «Укртелеком» (УДПЕЗ «Укртелеком»). Згідно з даним наказом підлягали реорганізації до 01.07.1998 р. і державні підприємства електрозв'язку, що входили до складу Українського об'єднання електрозв'язку «Укртелеком» шляхом їх приєднання до УДПЕЗ «Укртелеком».

Згідно з наказу Державного комітету звязку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року № 155 ВАТ «Укртелеком» створене на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозвязку «Укртелеком» (УДПЕЗ «Укртелеком»).

Відповідно до п. 1.1 Статуту ПАТ «Укртелеком» останнє засноване згідно з наказу Державного комітету звязку та інформатизації України від 27.12.1999 р. № 155 шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 р. № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» Українського державного підприємства електрозвязку «Укртелеком» у ВАТ «Укртелеком», що згідно з протоколом Загальних зборів акціонерів ВАТ «Укртелеком» № 8 від 14.06.2011 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком».

07.08.2009 року позивач звертався листом № 01-32-3256 від 07.08.2009 року до Ужгородського державного міжрегіонального виробничого підприємства технічної інвентаризації про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4.

10.08.2009 року Комунальне підприємство «БТІ м. Ужгорода» повідомило листом № 776 від 10.08.2009 року директора Закарпатської філії ВАТ «Укртелеком» про неможливість проведення реєстраційних дій, у звязку з відсутністю реального поділу майна між ВАТ «Укртелеком» та ДППЗ «Укрпошта».

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (додаток № 1 до наказу Державного комітету звязку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком») у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно (приміщення частина будівлі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4), станом на 01.07.1999 року вартість якого становила - 368 569,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року, будівля адмінбудинок під літ «А» в м. Ужгороді на пл. Поштовій, 4 належить на праві державної власності Ужгородському поштампу. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року.

Ужгородський поштамп є структурним підрозділом Закарпатської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (п. 1.1. Положення Ужгородського поштампу).

Згідно ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні" (в редакція на момент видачі свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року) майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством (крім казенного), належить йому на праві повного господарського відання.

Здійснюючи право повного господарського відання, державне підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та статуту підприємства.

П. 4.1. Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» затвердженої наказом Держбуд України, від 09.06.1998, № 121 " (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва про право власності від 02.11.2000 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності.

Згідно п. 1.7. Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів.

Враховуючи те, що оскаржуване свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року, яке є чинним, позові вимоги про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту є необгрнутованими та не підлягають до задоволення. Адже, в силу вимог статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, то останні також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 13 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу таким способом як визнання права.

Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто за змістом цієї норми позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник майна, права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних відносинах, або власник, який втратив документ.

Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Позивачем не було подано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно.

Твердження позивача, про те, що йому, згідно Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (додаток № 1 до наказу Державного комітету звязку та інформатизації України від 25.11.2003 року № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком») передано нежитлові приміщення підвалу №№1-23, загальною площею 590,9 кв. м., нежитлових приміщень першого поверху №№ 1-7, загальною площею 136,3 кв.м., нежитлових приміщень, нежитлових приміщень другого поверху №№ 1-12, загальною площею 390,0 кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4, судом оцінюється критично.

Адже, в Акті приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» зазначено, що останньому передано приміщення частину будівлі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова,4, вартість якого станом на 01.07.1999 року становить - 368 569,00 грн. В даному акті не конкретизовано про яку саме частину будівлі йдеться.

Також, судом встановлено, що спірне майно, станом на момент складення Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (25.11.2003 року), належало на праві державної власності Ужгородському поштампу, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спірні приміщення від 02.11.2000 року. Відтак, 25.11.2003 року спірне майно не могло бути передане у власність позивача, оскільки останнє перебувало у власності відповідача. На зазначене суд першої інстанції, також, не звернув уваги.

Твердження позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що перелік майна, що передавалося у власність ВАТ «Укртелеком» був сформований 01.07.1999 року, і саме ця дата є дата набуття ним права власності на спірне майно, є необгрнутованими та не підтверджується змістом Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» від 25.11.2003 року.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності від 27.02.2004 року, укладену між позивачем і відповідачем, як на доказ, що підтверджує право власності позивача на спірне майно, є неспроможними.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року слід скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.09 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в звязку з необґрунтованістю самої вимоги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не розглядала питання щодо пропуску строку позовної давності у цій справі, заявленого відповідачем у клопотанні № 1017 від 19.09.2017 року, оскільки з огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за № 1578-06 від 11.12.2017 року та заступника прокурора Закарпатської області за № 05/2-12.61-17 вих.17 від 11.12.2017 року задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 року у справі № 907/648/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18, ) в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (01301, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ) в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, ) 6081,39 судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18, ) в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) на користь прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Коцюбинського, будинок 2, А, ) 6081,39 судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду Закарпатської області видати накази.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20- ти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.03.2018 року.

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_1