ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/938/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.

представники сторін:

позивача - Асташенкова О.І.

відповідача 1 - Зубенко В.О.

відповідача 2 - Вигнанюк Т.Л.

Генеральної прокуратури України - Попенко О.С.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

відповідач 1 - Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради,

відповідач 2 - товариство з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції касаційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 20.09.2017

у складі колегії суддів: Савицького Я.Ф. (головуючого), Разюк Г.П., Головея В.М.

та на рішення Господарського суду Одеської області

від 19.06.2017

у складі судді: Смелянець Г.Є.

у справі № 916/938/17

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідачів: 1. Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради; 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога"

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

1. Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" про визнання недійсним договору оренди комунального майна берегозахисних споруд у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", укладеного 17.08.2016 між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю „Пасажирська канатна дорога шляхом підписання сторонами удаваного правочину договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016 №06/с-16; зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 по справі №916/938/17 (суддя Смелянець Г.Є.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Заступнику прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю Пасажирська канатна дорога про визнання недійсним договору.

3. У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 за своєю природою є змішаним договором, який вбирає в себе положення, як договору підряду, так і договору про спільну діяльність, при цьому, не містить таких істотних умов як орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, які дозволяють встановити, що між сторонами вчинено саме договір оренди комунального майна. Крім того, місцевий господарський суд встановив, що між сторонами не відбулося фактичної передачі об'єкту за договором про співробітництво. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що буни як берегозахисні споруди, які є об'єктами спірного договору, являються гідротехнічними спорудами, а тому на підставі частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" взагалі не можуть бути об'єктами оренди комунального майна. Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що укладений між відповідачами договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 не є удаваним договором, тому до правовідносин за договором про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 не можуть застосовуватись норми законодавства, які регулюють правовідносини за договором оренди комунального майна. У зазначеному рішенні суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно, оскільки позовні вимоги в цій частині обґрунтовані статті 216 Цивільного кодексу України, положеннями якої врегульовані правові наслідки недійсності правочину. Проте, правові підстави для визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 відсутні.

4. Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 по справі №916/938/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, а саме рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

5. Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Одеська міська рада, в якій позивач просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 по справі №916/938/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з посиланням на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

6. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 по справі №916/938/17 залишено без змін, апеляційні скарги без задоволення.

7. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

7.1 Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 04.01.1996 №3/к-96 утворено протизсувне управління обласної державної адміністрації.

7.2 Розпорядженням Одеської обласної ради від 17.09.1996 №62/р-96 передано майно протизсувного управління обласної державної адміністрації до власності Одеської міської ради.

7.3 Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.12.1996 №552 прийнято майно Одеського протизсувного управління в комунальну власність міста.

7.4 17.08.2016 між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (відповідач-1, Управління) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" (відповідач-2, Підприємець) укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16, за умовами якого сторони зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані (пункт 1.1 договору).

7.4 Відповідно до пункту 1.2 договору для реалізації спільного проекту задіюється берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" та в подальшому іменовані "берегозахисні споруди", згідно схеми, що є невід'ємною частиною договору.

7.5 За положеннями пункту 1.3 договору Підприємець бере на себе зобов'язання виконувати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт та капітальний ремонт берегозахисних споруд: - буна №6-б (загальною довжиною 46 пог.м.); - буна №6-в (загальною довжиною 41 пог.м.).

7.6 Згідно з пунктом 1.4 берегозахисні споруди є власністю територіальної громади міста Одеси, а Підприємству надається право тимчасового сумісного користування ними згідно умов даного договору та Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради.

7.7 Відповідно до пункту 1.5 договору право власності на берегозахисну споруду у повному обсязі залишається у територіальної громади міста Одеси, умови даного договору не передбачають виникнення у Підприємця повного або часткового права власності на берегозахисні споруди, зазначені у пункті 1.2 даного договору.

7.8 Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що для досягнення цілей, вказаних у розділі 1 договору, Управління забезпечує: - технічними даними, які визначені відповідними технічними документами (пункт 2.1.1); - технічною інформацією необхідною для проведення обстеження берегозахисної споруди, підготовки та проведення поточного та капітального ремонту, вимогами до їх експлуатації (пункт 2.1.2); - розробку технічних умов (технічного завдання) для проведення технічного та капітального ремонту та берегозахисних споруд (пункт 2.1.3); - допомогу в погодженні та затвердженні у встановленому порядку проектної документації з поточного та/або капітального ремонту берегозахисних споруд (пункт 2.1.4); - надає Підприємцю рекомендації щодо покращення берегозахисних функцій споруд, надає методологічну допомогу (пункт 2.1.5).

7.9 Згідно з пунктом 2.2 договору Управління має право: - контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання, хід виконання робіт з поточного ремонту, а також з реконструкції та/або капітального ремонту будівництва берегозахисної споруди задіяної згідно розділу 1 цього договору (пункт 2.2.1); - вступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану берегозахисної споруди внаслідок невиконання або неналежного виконання Підприємцем умов цього договору (пункт 2.2.2); - вимагати дострокового розірвання договору в односторонньому порядку у разі: систематичного ухилення Підприємцем від виконання приписів Управління, невиконання підприємцем умов цього договору, систематичного порушення Підприємцем Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, невикористання берегозахисної споруди або використання їх не за цільовим призначенням.

7.10 Відповідно до пункту 2.3 договору для досягнення цілей, вказаних в розділі 1 договору підприємець зобов'язаний: - за власні кошти, силами спеціалізованої організації провести обстеження технічного стану аварійних берегозахисних споруд та надати відповідні висновки Управлінню у встановленому порядку до 01.12.2016 року. (пункт 2.3.1); - за результатами обстеження берегозахисних споруд та висновків спеціалістів замовити за власний рахунок у відповідної ліцензованої організації проектну документацію з поточного та капітального ремонту берегозахисних споруд і погодити її з Управлінням у встановленому порядку до 01.12.2016 року (пункт 2.3.2); - до 01.05.2017 за власні кошти здійснити відповідні ремонтні роботи, у відповідності до затвердженої проектної документації (пункт 2.3.3); - у подальшому, виключно за погодженням з Управлінням своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт, та/абро капітальний ремонт берегозахисної споруди, а також у терміни і в обсягах зазначених приписами Управління, ремонтно-відновлювальні і профілактичні роботи з метою підтримки берегозахисної споруди. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень берегозахисних споруди (пункт 2.3.4); - у разі, якщо Підприємець подає заяву на погодження Управлінням здійснення невід'ємних поліпшень берегозахисної споруди, він зобов'язаний надати експертний висновок та проектно-кошторисну документацію на здійснення невід'ємних поліпшень. Здійснення невід'ємних від берегозахисних споруд поліпшень оформлюється додатковим договором (пункт 2.3.5); - забезпечити Управлінню доступ на берегозахисну споруду з метою перевірки їх стану і відповідності напряму використання за цільовим призначенням згідно умов даного договору (пункт 2.3.6); - дотримуватись вимог законодавства, будівельних норм, рішень органів місцевого самоврядування щодо використання берегозахисної споруди та пляжів, уникати дій, які можуть шкідливо вплинути на їх протизсувні властивості, що включає будівництво будь-яких капітальних об'єктів; не здійснювати на берегозахисних спорудах у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщенні у м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" будівництво, реконструкцію або будь-які будівельні роботи, у т.ч. і підготовчі, без узгодження даних дій з Управлінням та до моменту одержання й передачі Управлінню повністю оформленої та узгодженої дозвільної документації на дані види робіт (пункт 2.3.7); - протягом місяця після укладання цього договору укласти договори страхування майна (берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщенні у м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада") на суму не менше ніж його балансова вартість на користь Управління, яке несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження берегозахисної споруди та обов'язкового страхування відповідальності перед третіми особами на випадок спричинення збитків у результаті власної діяльності у порядку визначеному законодавством і надати Управлянню копії страхових полісів і платіжних доручень. Постійно поновлювати договори страхування таким чином, щоб увесь строк дії договору майно (берегозахисна споруда) та відповідальність були застраховані та своєчасно інформувати Управління з наданням відповідної документації (пункт 2.3.8); - в світлий час доби нести відповідальність за безпеку життя і здоров'я відпочиваючих та інших осіб, які перебувають на території берегозахисної споруди, згідно із законодавством (пункт 2.3.9); - у разі зміни рахунку, назви підприємства, телефону, юридичної адреси повідомляти про це Управління у тижневий строк (пункт 2.3.10).

7.11 За положеннями пункту 2.4 договору Підприємець має право: - користуватися берегозахисними спорудами у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщенні у м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" та надавати послуги оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної якості відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, затвердженими Одеською міською радою, протягом строку, на який він укладений (пункт 2.4.1); - достроково припинити дію договору, письмово попередивши про це Управління за два місяця (пункт 2.4.2); - одержувати від Управління наявну в нього технічну, проектну-кошторисну документацію для виконання робіт із ремонту берегозахисних споруд згідно заходів, розроблених Управлінням на поточний рік (пункт 2.4.3).

7.12 Пунктом 6.1 договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

7.13 Відповідно до пункту 6.2 договору цей договір укладено строком на 5 років та є чинним до 17.08.2021 року, у разі не припинення його дії в достроковому порядку передбаченому пунктом 2.2.3 даного договору.

7.14 Згідно з пунктом 6.3 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов даного договору за два місяці до закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

7.15 У відповідності до пункту 6.4 договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

7.16 Згідно з пунктом 6.5 договору зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковим договором до цього договору у письмовій формі.

7.17 Відповідно до пункту 6.6 договору зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення (підписання і скріплення печатками сторін) сторонами відповідного додаткового договору до цього договору.

7.18 Згідно з пунктом 6.6 договору чинність цього договору припиняється внаслідок: - закінчення строку, на який його було укладено; - достроково за взаємною згодою сторін, за рішенням суду або відповідно до пункту 2.2.3 цього договору; - банкрутства або ліквідації Підприємця.

7.19 Додатком №1 до договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 є схема ділянки штучного пляжу "Ланжерон" та підпірної стінки між бунами №6б та №6в та траверсом "7 першої черги берегозахисних споруд.

7.20 Згідно з листом відповідача - 1 від 13.02.2017 №02/01-10/116 берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", яка є предметом договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016, укладеним між Управління м ІЗТМ та РУ ОМР та товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога", знаходяться на балансі Управління (основні засоби) та є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси.

7.21 Відповідно до акту обстеження берегозахисних споруд від 15.06.2017, який складений на території пляжу "Отрада" представниками відповідача-2 та КП "Узбережжя Одеси" (завідуючим пляжем "Отрада") об'єкти (буна №6-б загальною довжиною 46м та буна №6-в загальною довжиною 41м) знаходяться у належному технічному стані, створено відповідні умови для курортного та оздоровчо-пляжного сервісу; використовуються за цільовим призначенням як берегозахисні споруди. Підприємницька діяльність на вказаних бунах не ведеться. Самочинно встановлених споруд не виявлено.

7.22 Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 за своєю природою є змішаним договором, який вбирає в себе положення, як договору підряду (виконання робіт з поточного ремонту, та/або капітального ремонту берегозахисної споруди), так і договору про спільну діяльність (об'єднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса та для підтримання берегозахисних споруд у належному технічному стані).

7.23 Судова колегія суду апеляційної інстанції вказує, що у договорі відсутні такі істотні умови як орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, які дозволяють встановити, що між сторонами вчинено саме договір оренди комунального майна. Поряд з цим, між сторонами не відбулося фактичної передачі об'єкту за договором про співробітництво, що в свою чергу, також є умовою, яка дозволяє встановити, що між сторонами вчинено саме договір оренди комунального майна.

Короткий зміст вимог касаційних скарг з узагальненими доводами осіб, які подали касаційні скарги

8. Не погоджуючись з винесеними рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції Одеська міська рада та заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулися із касаційними скаргами які мотивовані тим, що оскаржуваний договір вчинено з метою врегулювання відносин користування об'єктом нерухомості, оскільки фактично товариство з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" за договором набуває право користування берегозахисною спорудою, яку використовує для здійснення господарської діяльності без зобов'язання сплачувати плату за таке користування. Також вказані скарги мотивовані тим, що вказаний договір є удаваним правочином, вчиненим з метою приховання передачі у користування комунального майна та уникнення зобов'язань щодо внесення плати за користування.

9. В зазначених скаргах скаржники просять скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 у справі № 916/938/17 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

10. 05.03.2018 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов відзив товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" на касаційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області в якому відповідач 2 просить відмовити в задоволенні касаційних скарг та залишити постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 у справі № 916/938/17 без змін.

Позиція Верховного Суду

11. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г. від 25.01.2018 відкрито касаційне провадження у справі №916/938/17 за касаційними скаргами Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 у справі № 916/938/17; призначено до розгляду касаційні скарги на 07.03.2018 об 11 год. 15 хв.; повідомлено учасникам про право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в порядку статті 295 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, у строк до 28 лютого 2018 року, задоволено клопотання представника Одеської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12. Представники скаржників в судовому засіданні 07.03.2018 підтримали касаційні скарги, представник відповідача 1 визнав вимоги касаційних скарг, представник відповідача 2 проти касаційних скарг заперечив.

13. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

14. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Колегія суддів перевіривши доводи скаржників зазначає наступне.

17. Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

18. Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі. Завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

19. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі.

20. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

21. Відповідно до частини 1 статті 202, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

22. Тобто вирішуючи даний спір слід встановити дійсну спрямованість волі сторін при укладенні договору про співробітництво та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

23. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договору.

24. Частиною 1 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

25. Частиною 5 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті зобов'язань.

26. У статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

27. Згідно зі статтею 1130 зазначеного Кодексу за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

28. Статтею 1131 вказаного Кодексу України передбачено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

29. Відплатним визнається договір, в яких одна сторона за виконання нею обов'язку повинна отримати відповідне відшкодування, чи то у формі грошей, чи то у формі іншого зустрічного надання, а безоплатним визнається договір, за яким майнового відшкодування або іншого зустрічного надання за виконане зобов'язання не передбачено.

30. Договір про спільну діяльність є відплатним якщо в ньому передбачено, що кожний учасник, який зробив майновий вклад, вправі вимагати від інших відповідного зустрічного задоволення. Безвідплатним є договір про спільну діяльність в якому передбачено, що учасники не отримують один від одного зустрічного задоволення, а діють спільно для досягнення спільної мети.

31. Договір про спільну діяльність є взаємовигідним, якщо кожний з учасників спільної діяльності одержує за договором певні блага.

32. Результатом виконання зобов'язань за цим договором не завжди може бути вигода, а як наслідок спільної діяльності її учасники можуть зазнавати також збитків.

33. Договір про спільну діяльність належить до спільно - цільових договорів та має взаємозацікавлений характер.

34. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

35. Згідно частини 4 статті 176 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

36. Предметом договору простого товариства вважається спільне ведення діяльності для досягнення спільної мети. Істотними умовами договору простого товариства вважається умова про поєднання внесків та умова про спільну діяльність.

37. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

38. На думку прокурора, позивача, оскаржуваний договір є недійсним, так як за умовами вказаного договору Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради зобов'язане віддати берегозахисні споруди: - буна №6-б (загальною довжиною 46 пог.м.); - буна №6-в (загальною довжиною 41 пог.м.) в користування товариству з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога", не отримавши нічого взамін. Такі умови договору на думку прокурора, позивача прямо суперечать статті 1139 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що прибуток одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності розподіляється пропорційно вкладів учасників у спільне майно.

39. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

40. Частиною 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено обов'язок орендаря використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

41. Тобто за договором оренди особа користується орендованим майном та сплачує за це кошти.

42. Відсутність у договорі оренди орендної плати є підставою для визнання договору оренди таким, що не відповідає законодавству яке регулює відносини оренди комунального майна.

43. Враховуючи те, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги те, що договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016 вчинено з метою врегулювання відносин користування об'єктом комунальної власності для здійснення підприємницької діяльності.

44. Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про те, що оспорюваний договір не є фактично договором оренди, зроблений на підставі того, що в договорі не вказано такої істотної умови договору як орендна плата, є передчасним та помилковим, оскільки в договорі наявні інші істотні умови договору оренди передбачені статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" такі як:

- право тимчасового користування комунальним майном (пункти 1.4, 2.4.1 договору);

- термін дії договору (пункт 6.2 договору);

- відновлення майна наданого в користування (пункти 1.3, 2.3.1 - 2.3.5 договору);

- порядок здійснення контролю за станом об'єкта наданого в тимчасове користування (пункт 2.2 договору);

- страхування майна наданого в тимчасове користування (пункт 2.3.8 договору).

45. Вказане може стверджувати про укладення саме договору оренди, а не іншого (договору про спільну діяльність), але з порушенням вимог закону, який регулює правовідносини з оренди державного і комунального майна.

46. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

47. Суди попередніх інстанцій, посилаючись на те, що договір №06/с-16 від 17.08.2016 є договором про спільну діяльність, не надавали оцінку договору щодо відповідності останнього законодавству, що регулює правовідносини оренди комунального майна.

48. Окрім того, висновки судів попередніх інстанцій про те, що між сторонами договору не відбулося фактичної передачі об'єкту є передчасними та помилковими, з огляду на зміст договору, а саме:

- пункт 2.2.3 (Управління має право вимагати дострокового розірвання Договору у разі невикористання берегозахисної споруди взагалі або використання їх не за цільовим призначенням);

- пункт 2.3.6 (для досягнення цілей вказаних в розділі 1 Договору, Підприємець зобов'язаний забезпечити Управлінню доступ на берегозахисну споруду з метою перевірки їх стану і відповідності напряму використання за цільовим призначенням згідно умов даного Договору);

- пункт 2.4.1 (Підприємець має право користуватися берегозахисними спорудами у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщенні у м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" та надавати послуги оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної якості відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, затвердженими Одеською міською радою, протягом строку, на який він укладений).

49. Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

50. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

51. Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду апеляційної інстанції таким вимогам закону не відповідають.

52. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

53. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень не були дотримані.

54. Згідно пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

55. З огляду на зазначене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи порушено норми процесуального закону, а саме статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, неповно досліджено зібрані у справі докази, всі обставини справи в їх сукупності, а тому рішення суду першої інстанції від 19.06.2017 та постанову суду апеляційної інстанції від 20.09.2017 слід скасувати, а справу № 916/938/17 слід направити до Господарського суду Одеської області на новий розгляд.

56. При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене, надати правову оцінку правовідносинам які виникли на підставі договору №06/с-16 від 17.08.2016, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи.

57. З огляду на те, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а справа має бути направлена на нових розгляд, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, розподіл судових витрат зі справи, у тому числі і сум судового збору за подання скарг про перегляд рішення в апеляційному та в касаційному порядку, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 у справі № 916/938/17 задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017 у справі №916/938/17 скасувати.

3. Справу №916/938/17 направити на новий судовий розгляд до Господарського суду Одеської області.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко