КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2018 р. Справа№ 910/16861/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

За участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 12.12.2017, повний текст якого складений 22.12.2017,

у справі № 910/16861/17 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант»

про відшкодування шкоди, ціна позову 55 766,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 55 766,43 грн., яке позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_3 договором добровільного страхування наземного транспорту № 2-01 від 05.05.2016 було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Хюндай іх35», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_4 - водія автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0678948.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017, повний текст якого складений 22.12.2017, у справі № 910/16861/17 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду.

Не погоджуючись з рішенням, 15.01.2018 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 51 471,97 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що спірне рішення ухвалено з неповним дослідженням всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, оскільки при вирішення спору сторні по суті не було враховано, що за змістом ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винної у спірні ДТП особи відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а у спірному випадку сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена відповідачем, становить 51 471,97 грн.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки при зверненні з апеляційною скаргою заявником судовий збір сплачено за іншими реквізитами, ніж реквізити Київського апеляційного господарського суду.

За таких обставин, ухвалою від 24.01.2017 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту роз'яснено, що він має право протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, подати до Київського апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору в сумі 2 400 грн.

12.02.2018 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № ID-102926 від 09.02.2018 на суму 2 400 грн.

Заявником подано заяву про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17, в якому заявник просить поновити строк для подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що, незважаючи на неодноразові звернення представників заявника до суду першої інстанції, оспорюване рішення він отримав наручно лише 04.01.2018 (з матеріалів справи слідує, що оспорюване рішення заявник отримав не 04.01.2018, а 03.01.2018 - примітка суду).

Ухвалою від 14.02.2018 Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 28.02.2018, зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17, учасникам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

27.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що при визначені заявленої до стягнення суми страхового відшкодування він керувався даними, які встановлені суб'єктом оціночної діяльності у відповідному звіті, копія якого наявна в матеріалах справи.

За приписами ГПК України:

- сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56);

- юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56);

- представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58);

- при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч. 2 ст. 58);

- для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 5 ст. 12), тобто 160 000 грн. (1 600 грн.*100).

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує, що предметом розгляду у справі № 910/16861/17 є вимоги про стягнення 55 766,43 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, а відтак, представниками сторін у вказаній справі можуть бути особи, які досягли вісімнадцяти років, мають цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17 відкрито 14.02.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався 02.03.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 16.04.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

05.05.2016 позивач як Страховик та ОСОБА_5 як Страхувальник уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 2-01 (далі Договір) (а.с. 10-12), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувавача), що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Хюндай іх35», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з п. 3.4 Договору, Договір набуває чинності з моменту внесення страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок позивача, але не раніше ніж 06.05.2016 і діє до 24:00 05.05.2017 (включно).

10.02.2017 о 15 годині 45 хвилин в м. Києві по вул. Харківське шосе, 160 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_4.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно з замовленим позивачем у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФДМ України № 650/16 від 26.08.2016 дійсний до 26.08.2019) експертним автотоварознавчим дослідженням, за результатами якого 04.06.2017 складено Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 17/5/447/732662 (а.с. 24-34), вартість відновлювального ремонту Автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент проведення дослідження становить 55 766,43 грн.

Згідно зі складеними позивачем Страховим актом № 1953-02 від 14.03.2017 та додатками до нього № 1 від 14.04.2017 та № 2 від 26.05.2017 (а.с. 23-25), з урахуванням того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 74 491,38 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунках-фактурах № БА-0020725 від 20.02.2017, № БА-0022617 від 30.03.2017 та № БА-0022177 від 22.03.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан Авто» (а.с. 20-22). (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля).

Колегія суддів зазначає про те, що загальна сума рахунків-фактур № БА-0020725 від 20.02.2017, № БА-0022617 від 30.03.2017 та № БА-0022177 від 22.03.2017 складає 76 090,13 грн., що на 1 598,75 грн. менше за визначену позивачем до сплати суму, проте вказані обставини не впливають на вирішення спору сторін по суті, оскільки позивач заявляє до стягнення збитки в сумі, яка визначена Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 17/5/447/732662 від 04.06.2017, кА є меншою за вказані суми.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу Страхувальником Заяві на виплату страхового відшкодування від 13.02.2017 (а.с. 17-19) Страхувальник просить виплатити страхове відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Богдан Авто» по вул. Новокостянтинівській.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень № 5074 від 14.03.2017, № 7838 від 14.04.2017 та № 11198 від 29.05.2017 (а.с. 27-2) (а.с. 49-49) слідує, що страхове відшкодування в сумі 74 491,38 грн. перераховано позивачем на рахунок Товариство з обмеженою відповідальністю «Богдан Авто», тобто особі, які здійснила ремонт Автомобіля.

З відмітки банку на вказаних платіжних дорученнях слідує, що вони банком проведені, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 05.04.2017 у справі № 733/3698/17, провадження № 3/753/1495/17 (а.с. 16), та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3549345 (а.с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0678948 від 16.08.2016 (далі Поліс) (а.с. 69) слідує, що в період з 00 годин 00 хвилин 17.08.2016 до 16.08.2017 включно (дата спірної ДТП - 10.02.2017) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з Полісом (страхувальник - ОСОБА_4).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_10 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_4 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі змісту Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 17/5/447/732662 від 04.06.2017 слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП Автомобіля, розрахована судовим експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який визначено на рівні 0,36.

За таких обставин, посилання відповідача на обставини, пов'язані з необхідністю врахувати коефіцієнт фізичного зносу, колегією суддів до уваги також не приймаються.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 9.4 ст. 9 Закону встановлено, що страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, заявлена позивачем до стягнення сума страхового відшкодування - 55 766,43 грн. визнається судом обґрунтованою.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 55 766,43 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/16861/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16861/17.

Повний текст постанови складено та підписано: 07.03.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна