КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" березня 2018 р. Справа№ 910/31771/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

без повідомлення учасників справи

розглянувши заяву про відвід судді Сітайло Л.Г.

від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 (головуючий суддя Турчин С.О., судді Андреїшина І.О., Якименко М.М.) по справі №910/31771/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України"

про стягнення 810 912 471,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" (відповідач) 312 590 836,82 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо виплати відсоткового доходу за Проспектом емісії облігацій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/31771/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 671 298 284,80 грн. основного боргу, 102 978 360,57 грн. пені, 25 860 502,26 грн. інфляційних втрат, 10 211 860,84 грн. 3% річних та 206 556,37 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити частково: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 7 079 282,76 грн., з яких 6 712 491,10 грн. заборгованість по сплаті відсоткового доходу за облігаціями, 102 319,52 грн. 3% річних, 264 472,14 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 14.11.2016.

В судовому засіданні 14.11.2016 оголошено перерву до 28.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 апеляційне провадження по справі зупинено до одержання результатів судової економічної експертизи, справу направлено до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежний інститут судових експертиз".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 поновлено провадження по справі та призначено до розгляду 05.03.2018.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, від відповідача надійшло клопотання про відстрочку виконання рішення.

05.03.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав заяву про відвід судді Сітайло Л.Г.

Заява мотивована тим, що існують обставини, які у заявника викликають сумніви у неупередженості та об'єктивності судді Сітайло Л.Г., оскільки останньою вже розглядались справи, в яких однією із сторін було Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", а рішення, за результатами розгляду апеляційних скарг, приймались на користь останнього.

Колегія суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого судді Сітайло Л.Г. відводу, в зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 провадження у справі № 910/31771/15 зупинено. Передано справу для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2018 заява ТОВ "ЕСУ" про відвід судді Сітайло Л.Г. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Колегія суддів, розглянувши заяву ТОВ "ЕСУ" про відвід судді Сітайло Л.Г., дійшла висновку про її необґрунтованість, виходячи з наступного.

Статтею 39 ГПК України встановлено, що:

- питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч. 1);

- питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч. 2);

- якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч. 3).

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ІІ) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993, Series A N 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) ( рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, №86). Насамкінець, концепції незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Відповідно до ч.1 п.4 та п.5 ст. 35 ГПК України в редакції Закону №2147-VІІІ 03.10.2017 суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: був порушений порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 36 ГПК України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 сказано: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, згідно з п. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Розглянувши заяву ТОВ "ЕСУ" про відвід судді Сітайло Л.Г., суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки та обставина, що суддя Сітайло Л.Г. вже розглядала справи, в яких однією із сторін було Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", а рішення, за результатами розгляду апеляційних скарг, приймались на користь останнього не є підставою, в розумінні ст.ст. 35, 36 ГПК України, для відводу судді Сітайло Л.Г.

За таких обставин, керуючись ст. 35, 36, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю про відвід судді Сітайло Л.Г. відмовити.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун