РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2018Справа № 910/19327/17
За позовом Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Леоненка Дмитра Леонідовича

про стягнення 13996,01 грн.

Суддя Усатенко І.В.

секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники :

від позивача: Єпішина В.Д., Ткаченко М.М.

від відповідача: Леоненко Д.Л.

В судовому засіданні 05.03.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Леоненка Дмитра Леонідовича про стягнення заборгованості в сумі 13996,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № ОБ-С-00068/1011 від 11.05.2016 щодо розміщення об'єкту сезонної дрібно-роздрібної торгівельної мережі в частині плати за облаштування та утримання місць торгівлі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8682,69 грн. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач нарахував відповідачу 2313,00 грн. втрат від інфляції, 2364,55 грн. подвійної облікової ставки НБУ, 635,86 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 07.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19327/17, розгляд останньої призначено на 04.12.2017.

04.12.2017 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява.

Представником позивача в судовому засіданні 04.12.2017 вручена відповідачу позовна заява з додатками.

Представником позивача в судовому засіданні подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Представниками сторін подано спільне клопотання про продовження стоків вирішення спору.

Ухвалою суду від 04.12.2017 продовжено строк вирішення спору.

В судовому засіданні 04.12.2017 оголошено перерву до 15.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 6, ст. 56) та викладено його у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судове засідання 15.01.2018 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/19327/17 від 29.01.2018, у зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні 19.02.2018.

В судовому засіданні 19.02.2018 оголошено перерву до 05.03.2018.

Через канцелярію суду 21.02.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 12540,88 грн.

В судовому засіданні 05.03.2018 представник позивача просив розцінювати його заяву про зменшення позовних вимог, як уточнений розрахунок ціни позову.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти суму основного боргу, заперечував проти суми нарахованих позивачем санкцій, проте контррозрахунку суду не подав. Крім того відповідач пояснив, що він хотів врегулювати спір мирним шляхом, але докази в підтвердження цих обставин суду не подав (звернень до відповідача з заявами щодо мирного врегулювання спору, часткового погашення сум боргу тощо).

Позивач не підтримав клопотання відповідача про мирне врегулювання спору.

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11.05.2016 між Комунальним підприємством "Міський магазин" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Леоненком Дмитром Леонідовичем (сторона 2) укладено договір № ОБ-С-00068/1011 відповідно до п. 1.1., 1.2, 1.3 якого Сторона 2 на підставі протоколу про результати торгів від 20.04.2016 № 06/05/51 отримує можливість провадити підприємницьку діяльність в об'єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується у визначеному згідно з пунктами 1.2 та 1.3 цього Договору місці (далі - МІСЦЕ) та отримує послуги з облаштування і утримання МІСЦЯ, а Сторона 1 надає послуги з облаштування та утримання МІСЦЯ на умовах, визначених цим Договором. МІСЦЕ визначене відповідно до схеми розміщення об'єктів сезонно дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.04.15 № 365. МІСЦЕ знаходиться за адресою: вулиця. Богатирська, буд. 30.

Згідно п. 2.1, 2.4, 2.5 договору плата за облаштування та утримання МІСЦЯ визначена за результатами торгів, затверджених протоколом про результати торгів від 20.04.2016 № 06/05/51 і складає суму в розмірі: одинадцять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 69 копійок, в тому числі ПДВ (одна тисяча дев'ятсот сорок сім гривень 12 копійок). Плата за облаштування та утримання МІСЦЯ у розмірі, зазначеному в пункті 2.1 цього Договору, сплачується Стороною 2 на рахунок Сторони 1 повного сумою єдиним платежем протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Сторонами цього Договору. Гарантійний внесок, який був внесений Стороною 2 для участі в торгах, зараховується як частина плати за цим Договором та складає суму в розмірі три тисячі гривень 00 копійок.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем відповідач частково оплатив свої зобов'язання за договором у розмірі 3000,00 грн про що надано бухгалтерську довідку.

Як передбачено п. 3.1.1, 3.1.3 договору сторона 1 має право вимагати від Сторони 2 своєчасної та в повному обсязі сплати платежів за облаштування та утримання МІСЦЯ на відповідний рахунок Сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього Договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому Договорі; стягнути із Сторони 2 заборгованість з плати за облаштування та утримання МІСЦЯ та інші збитки, заподіяні нею невиконанням своїх зобов'язань за цим Договором, шляхом звернення стягнення на її кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України. Сторона 2 зобов'язана вносити своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання МІСЦЯ на відповідний рахунок Сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього Договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому Договорі (п. 3.4.1 договору).

Відповідач не в повному обсязі оплатив свої грошові зобов'язання за договором від 11.05.2016 № ОБ-С-00068/1011, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8682,69 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листами від 22.07.16 № 55, від 07.12.16 № 295-168 та претензією від 09.06.17 №295-7/7, в яких просив погасити суму заборгованості у розмірі 8682,69 грн.

Відповідач відповіді на листи та претензію не відповів, суму боргу не сплатив.

В зв'язку з вищевикладеним у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 8682,69 грн.

Відповідно до п. 4.1, 4.2, 4.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 13.05.2016 цей Договір набирає чинності з моменту підписання його СТОРОНАМИ та діє з « 11» травня 2016 року до « 15» жовтня 2016 року, а в частині сплати Стороною 2 плати за облаштування та утримання МІСЦЯ - до повного виконання своїх зобов'язань. Протягом п'яти робочих днів після закінчення коленого місяця протягом строку дії цього Договору Сторони підписують відповідний Акт приймання-передачі послуг. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно п. 10.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 13.05.2016 ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений в пункті 4.2. цього Договору, підписаного Стороною 2 Акт приймання-передачі послуг з облаштування та утримання МІСЦЯ, Сторони трактують як згоду прийняття Стороною 2 послуг за цим Договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що Сторона 2 погоджується зі своїми фінансовими зобов'язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання МІСЦЯ.

Отже, спір у справі виник, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо повноти та вчасності оплати послуг за договором.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 2.4 договору на підставі ст. 530 ГПК України відповідач зобов'язаний був оплатити послуги, надані за договором, по 25.05.2016. Тобто починаючи з 26.05.2016 відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов'язань на суму 8682,69 грн.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за Договором, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором в сумі 8682,69 грн.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% у розмірі 545,16 грн., 2020,97 грн втрат від інфляції за період з 25.05.2016 по 20.02.2018) та пені у розмірі 1383,06 грн за період з 25.05.2016 по 25.11.2016).

Відповідно до п. 5.1 договору за несвоєчасну сплату платежів за облаштування та утримання МІСЦЯ Сторона 2 сплачує на користь Сторони 1 пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання МІСЦЯ за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд перевірив розрахунок пені, доданий позивачем до позовної заяви, та вважає його не обґрунтованим. Судом встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 26.05.2016 а не з 25.05.2016, крім того, період нарахування пені становить згідно вимог ст. 232 ГК України 183 дні, а не 185 днів, як визначив позивач. Суд здійснив розрахунок пені за період з 26.05.2016 по 24.11.2016, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1367,41 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Суд перевірив розрахунок 3% річних, проте оскільки, позивачем невірно визначений період нарахування, то і сума 3% річних розрахована невірно. Суд здійснив розрахунок 3% річних за період з 26.05.2016 по 20.02.2018, згідно якого сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 453,88 грн.

З розрахунком втрат від інфляції, який здійснив позивач, суд погоджується та вважає його арифметично вірним, здійсненим за період з червня 2016 року по січень 2018 року,а тому з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 2020,97 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леоненка Дмитра Леонідовича (04212, АДРЕСА_1; ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Міський магазин" (01004, місто Київ, вулиця Басейна, 1/2-а, ідентифікаційний код 36927573) суму основного боргу у розмірі 8682 (вісім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 69 коп., пеню у розмірі 1367 (одна тисяча триста шістдесят сім) грн 41 коп, 3% річних у розмірі 453 (чотириста п'ятдесят три) грн 88 коп, втрати від інфляції у розмірі 2020 (дві тисячі двадцять) грн 97 коп., судовий збір у розмірі 1431 (одна тисяча чотириста тридцять одну) грн. 83 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 05.03.2018

Суддя І.В.Усатенко