ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Справа № 923/1148/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" (м. Херсон),

до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (Херсонська область, смт. Білозерка),

про стягнення 92 446 грн. 41 коп.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, представник, дов. від 12.12.17 р.,

відповідача ОСОБА_3, представник, дов. від 23.02.18 р. № 01-27/281.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача 92446грн.41коп. заборгованості за надані у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення. В обґрунтувння позовних вимог позивач посилається на положення ч. 3, ч. 4 ст. 11, ч. 1, ч. 2 ст. 509, ст. 526, ст. 530, Цивільного кодексу України, абз. 2 ч. 1 ст. 175, ст. 193 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації».

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву на позовну заяву, посилаючись на наступні обставини.

Підпунктом 20-4 статті 91 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги, зокрема, з послуг звязку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються пільговим категоріям населення (відповідно до переліку). У Законі України «Про Державний бюджет на 2016 рік» «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян» не передбачена. У зв'язку з цим управлінню планові асигнування на 2016 рік по зазначеній субвенції не були виділені. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Цей Порядок визначає, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню. Як стверджує відповідач:

відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 управління соціального захисту населення не є головним розпорядником бюджетних коштів на фінансування пільг з послуг зв'язку, а отже не може бути відповідачем по суті справі;

у районному бюджеті на 2016 рік кошти на фінансування пільг на послуги зв'язку були відсутні;

з 2016 року управління не є головним розпорядником будь-яких коштів на фінансування пільг на послуги зв'язку та не має власних коштів для відшкодування витрат підприємств за надані пільги (відповідно до довідки Державної казначейської служби України у Білозерському районі від 03.01.2018 р. № 06-27/1);

на 2016 рік управлінням соціального захисту населення Білозерської райдержадміністрації з ПАТ «Укртелеком» угода про відшкодування витрат підприємства за надані пільги не укладалася, розрахунки видатків ПАТ «Укртелеком» на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг протягом 2016 року не приймалися, звіряння розрахунків не здійснювалися, акти звіряння не підписувалися, що підтверджується копіями листів управління до ПАТ "Укртелеком" за 2016 рік;

управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області не може відповідати за дії Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства фінансів України, Департаменту фінансів Херсонської області, не несе відповідальності за надходження коштів з Державного бюджету та не може бути належним відповідачем по справі;

на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі підлягає припиненню, оскільки у відносинах, що стосуються вирішення питань про надання компенсацій, пільг громадянам відповідно до законодавства, порядок фінансування яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, не передбачено укладення договорів, тому між позивачем та управлінням договір укладено не було, а отже зобов'язання договірного характеру не виникло таким чином, між ПАТ "Укртелеком" та Управлінням соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації виник публічно-правовий спір, який є непідвідомчим господарським судам.

Ухвалою від 15.12.17 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, призначено на 09.01.18.

09.01.18 суд відклав судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, на 15 годину 00 хвилин 13.02.18.

13.02.18 суд задовольнив клопотання позивача та постановив ухвалу, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, відповідно до приписів п. 2 ч. 4 ст. 250 ГПК України.

У підготовчому засіданні 13.02.18 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.02.18 о 12 годині 00 хвилин.

У судовому засіданні 27.02.18 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (надалі за текстом рішення - Позивач) є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів Украґни № 295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993 р № 3551-XII, «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-ІІІ, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР, «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р № 2402-ІІІ встановлені пільги з оплати за послуги звязку для категорій осіб, визначених цими законами.

Позивач, на виконання покладених на нього зобовязань, виконував вимоги законодавства щодо надання послуг на пільгових умовах відповідним категоріям громадян визначених вищевказаними законами. У період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. Херсонська філія Позивача надавала послуги пільговим категоріям абонентів, які проживають на території Білозерського району. Відповідно до розрахунку позивача (аркуш справи 14) сума витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу відповідно до законодавства, складає 92 446,41 грн.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України). Відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі за текстом рішення - Порядок № 256).

Пунктом 2 зазначеної Постанови (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 1 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України ( 2456-17 ) механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги

сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України ( 1127-14 ) мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення):

до 22 числа місяця, що настає за звітним. - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі:

до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню, в тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Управління соціальної захисту населення Білозерської районної державної адміністрації у межах своїх повноважень на території Білозерського району забезпечує, зокрема реалізацію державної політики у сфері надання пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, звільненим із служби за віком, хворобою або вислугою років військовослужбовцям Служби безпеки України, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, допомоги сімям з дітьми, інших пільг, пільг окремим категоріям громадян з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Отже, відповідач є головним розпорядником коштів у межах своїх повноважень Білозерського району є Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації.

Відповідач є самостійним структурним підрозділом райдержадміністрації, до компетенції якого відносяться обовязки щодо прийняття від підприємств, установ, організацій, що надають житлово-комунальні послуги та послуги звязку окремим категоріям громадян, розрахунків на компенсації та на відшкодування витрат за надані пільги, звірки їх з інформацією, що міститься в реєстрі, та обовязки щодо здійснення їх компенсації.

Позивач кожного місяця на протязі 2016 року направляв до відповідача відповідні розрахунки та акти звіряння в підтвердження надання телекомунікаційних послуг громадянам та організаціям, що мають пільги, що підтверджується супровідними листами з відміткою про отримання (аркуші справи 15 - 45), а також письмовою відповіддю відповідача від 15.12.17 № 01-27/1839 (аркуш справи 70).

Всупереч вимогам чинного законодавства зазначені вище витрати Позивача у сумі 92 446.41 грн. не відшкодовані.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України: "зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України:

«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.»

Зясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, а заперечення відповідача проти позовних вимог не приймаються судом до уваги.

Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання. Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 у редакції, яка не була чинною в період виникнення спірних правовідносин (2016 рік).

Судом, також не приймаються до уваги у якості письмових доказів додані до відзиву на позовну заяву листи відповідача на адресу позивача (аркуші справи 66 - 69 та 91 - 96) оскільки у них йдеться про послуги, що надані позивачем у 2017 році (у періоді, який не стосується спірних правовідносин, які виникли у 2016 році).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами є господарськими, оскільки пов'язані із здійсненням позивачем господарської діяльності у сфері надання телекомунікаційних послуг, а господарське (грошове) зобов'язання у відповідача виникло із зазначених вище актів цивільного законодавства (відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України), а не договору, укладання якого сторонами у спірних правовідносинах не є обов'язковим. Крім того. відповідач у спірних правовідносинах не здійснює адміністративно-розпорядчих функцій.

Відповідач безпідставно вважає що з 2016 року він не є головним розпорядником будь-яких бюджетних коштів на фінансування пільг щодо послуг звязку та не має власних коштів для відшкодування відповідних витрат позивача, оскілтки дане твердження суперечать положенням пункту 3 Порядку № 256 (у редакції, що була чинною на протязі 2016 року).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 232 - 241 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (адреса місцезнаходження: 75000, Херсонська область, Білозерський район, смт Білозерка, вулиця Свободи, будинок 89; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 24117729) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" (адреса місцезнаходження: 01601, місто Київ, бульвар Т. Шевченка, будинок 18, адреса для листування: 73000, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 41; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 21560766) 92446грн.41коп. заборгованості, 1600грн.00коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду).

Дата складання повного рішення 05 березня 2018 р.

Суддя Ю.В. Гридасов