ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018м. ДніпроСправа № 904/9932/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 109 178, 28 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність НМТ 071666 від 26.10.17 р., юрисконсульт структурного відділу "Вагонне депо Мудрьона";

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 14-412юр від 11.10.17 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 27 079,80 грн., що складають суму плати за користування вагонами; 82 098,48 грн. - збору за зберігання вантажу.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову зазначає про те, що затримка поїзда № 3508 у складі 55 вагонів з флюсом згідно наказу № 847 у період з 01:00 год. 26.05.17 р. по 01:15 год. 26.05.17 р. є неправомірною, у звязку із відсутністю заактованих поїздів на станції призначення Кривий Ріг Головний, а тому, підприємством останнього за цей час не визнана.

Затримка поїзда за наказом № 850, на думку відповідача є неправомірною у повному обсязі з огляду на те, що залізниця мала змогу протягом 20 годин (час простою між наказом № 847 та № 850) прослідувати затриманий поїзд на станцію Кривий Ріг-Головний, проте, цього не здійснила.

Тобто, ПАТ «АМКР» вважає, що у позивача була практична можливість для забезпечення доставки спірних вагонів на колії станції призначення.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо несвоєчасного відправлення затриманого поїзда та наявності підстав, відповідно до яких поїзд не відправлявся на станцію призначення протягом 20 годин після зняття з простою (проміжок часу між наказом № 847 та № 850).

До того ж, акти загальної форми додані до позовної заяви, враховуючи кількість вагонів та періоди затримки, не доводять, що усі приймально-здавальні колії станції призначення були зайняті з вини відповідача, тобто, вина вантажовласника у неможливості прийняти вагони є недоведеною.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено належним чином вину відповідача у затримці вагонів, відсутні і підстави для нарахування збору за зберігання вантажу.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що затримка спірних вагонів на колії станції підходів до станції призначення виникла саме з вини залізниці.

Позивачем подані письмові пояснення на відзив, в яких останній із запереченнями викладеними в ньому не погоджується, зазначаючи про те, що накази № 847, 850 про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення, були видані через наявність на коліях станції призначення Кривий Ріг Головний неприйнятих ПАТ «АМКР» вагонів, що надійшли на його адресу, та які заважали залізниці виконувати технологічні операції з вантажами.

Крім того, позивач зазначає, що зайнятість приймально-відправних колій по станції Інгулець згідно Технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції з урахуванням підводу під навантаження вагонів, маневрових робіт для обгону локомотиву, прийняття для відправлення навантажених і порожніх власних вагонів, які ПАТ «АМКР» предявляє залізниці до перевезення, прийняття для відправлення навантажених і порожніх власних вагонів, які предявляють залізниці до перевезення його контрагенти, для видачі одержувачам прибулих вантажів, підготовки вагонів у комерційному і технічному відношенні перед предявленням до забирання на підїзну колію та інших технологічних процесів станції повязаних з перевезенням вантажів.

Такі вимоги підтверджені п.16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 р. № 411 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 р. за № 50/1854, де чітко вказано: «Черговий по станції зобовязаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів».

До того ж, в п.14.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України ЦД-0058, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку від 31.08.2005 р. № 507 зазначено: «Приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії»

Отже, позивач наполягає на несвоєчасному забиранні з колій станції Кривий Ріг-Головний одержувачем - ПАТ "АМКР" вантажів, які прибули на його адресу, що є порушенням вимог п.33 Правил видачі вантажу та статей 46, 47 Статуту Залізниць, де чітко зазначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом.

В договорі про експлуатацію залізничної підїзної колії, в Правилах перевезень вантажів та в інших нормативних документах відсутня інформація про дозвіл перевищувати з будь-яких причин передбачений інтервал забирання вагонів, які надійшли на адресу одержувачу.

Таким чином, через те, що ПАТ "АМКР" несвоєчасно вивільняло колії від вантажу, який прибув на його адресу, останній спричинив ситуацію, з якої залізниця не мала можливості виконати свої зобов'язання за договором.

При цьому, через затримку вагонів, на станції призначення і на підходах до неї, з вини ПАТ "ОСОБА_3 Кривий Ріг", була знижена пропускна спроможність.

Тобто, позивач вважає, що плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажу останнім розрахована на підставі норм чинного законодавства та є обґрунтованою.

Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, де останній, фактично, підтримує свої заперечення, викладені у відзиві та зазначає, що акти загальної форми ГУ-23, які наявні в матеріалах справи, підписані представником підприємства відповідача з зауваженнями, а тому є неузгодженими, у звязку з чим, на думку відповідача, не можуть прийматись судом як беззаперечний доказ.

До того ж, відповідач посилається на те, що відповідно до п. 1.1. Порядку дій працівників Криворізької дирекції залізничних перевезень представником підприємства відповідача було повідомлено про згоду про прийом складів, що зафіксовано в Книзі реєстрації повідомлень про прибутті на адресу ПАТ «АМКР» вантажів.

06.03.2018 р. позивачем подано заяву про уточнення та фактичне зменшення позовних вимог, в результаті чого позивач посилається на допущену помилку в розрахунку та зменшує суму плати за користування вагонами, предявлену до стягнення, до 25 865, 40 грн.; суму збору за зберігання вантажу останній залишив без змін.

Відповідно до п.2. ч.2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на те, що підготовче засідання було завершено 19.02.18 р. та розгляд спору розпочато по суті, подана позивачем заява про зменшення позовних вимог до розгляду не приймається.

У судовому засіданні оголошувалась перерва від 19.02.18 р. до 06.03.18 р.

06.03.18 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2008 р. між державним підприємством «Придніпровська залізниця", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця, далі - Залізниця та відкритим акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг - Вантажовласник укладено договір № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Предметом вказаного вище договору є надання Залізницею (позивач у даній справі) Вантажовласнику (відповідачу) послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до умов договору (п.2.1) Вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень у електронному вигляді, при цьому, оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати згідно Правил перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу

Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п. 2.2 договору).

Для проведення розрахунків і обліку сплачених грошових коштів залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду платника № 7848688 і коду вантажовідправника (вантажоодержувача) № 3437 (п. 2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору, сторонами визначено, що у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми грошових коштів (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи), крім спірних, з особового рахунку вантажовласника на підставі оформлених установленим порядком перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т.ін.

Договір укладено строком на 1 рік і вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір продовжує діяти до надходження такої пропозиції зі здійсненням всіх розрахунків за виконані залізничні перевезення та надані додаткові послуги (п. 8.4 договору)

Пунктом 6 Статуту передбачено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони -одержувача. Накладна є одночасно договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Як вбачається із матеріалів справи, у травні 2017 р. за залізничними накладними № 37318748, 37310232, 37289931, 40808776, 33040296, 41337403, 33011511, 41199761, 32997199, 33002049, 33006073, 33005992, 32674343, 37302080, 37302106, 37304268, 37222072, 37223963, 50024637, 45105970 вагони з вапняком для флюсування були прийняті залізницею до перевезення на адресу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

В перевізних документах станцією призначення було вказано станцію Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці.

25.05.2017 року поїзд № 3508 голова 56339450 хвіст 54778568 у кількості 55 вагонів, індекс поїзда 4671-777-4670 з вантажем флюси прибув на станцію Девладово Придніпровської залізниці, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПАТ "ОСОБА_3 Кривий ріг" по причині скупчення вагонів на станції Кривий ріг Головний Придніпровської залізниці, що прибули на його адресу та несвоєчасного вивільнення колій від вантажу.

Відповідно до вимог пунктів 9,10 Правил користування вагонами, вагони, які прибули на адресу вантажовласника, на шляху їх прямування, через зайнятість колій станції призначення Кривий Ріг Головний вагонами, які прибули на адресу вантажовласника та не забиралися ним на свою підїзну колію, на станції Девладово Придніпровської залізниці були затримані на підставі наказів № 847 від 25.05.17р., № 850 від 26.05.17р.

За вказаним фактом станцією затримки Девладово були складені акти про затримку вагонів форми ГУ-23а № 8/29 від 25.05.17 р. та № 9/30 від 26.05.17 р., а також акти загальної форми ГУ-23 № 153 від 25.05.17 р. та № 154 від 26.05.17 р.

Про затримку вагонів за вказаними наказами, станцією затримки Девладово було передано повідомлення про затримку вагонів на станцію призначення.

В свою чергу, станція призначення Кривий Ріг-Головний проінформувала відповідача про затримку вагонів поїзда № 3508 індекс 4671-777-4670 з його вини, передавши зміст повідомлення по телефону 93-418 (а.с. 28-29).

Вказані повідомлення по телефону прийняв вантажний диспетчер ПАТ "ОСОБА_3 Кривий Ріг" ОСОБА_4

Таким чином, як свідчать матеріали справи станцією затримки Девладово були складені акти про затримку вагонів та у встановленому порядку передані повідомлення про затримку вагонів на станцію призначення, яка у свою чергу передавала ці повідомлення відповідачу.

Крім того, на станції призначення Кривий Ріг Головний були складені акти загальної форми ГУ-23 на віднесення на відповідальність вантажовласника ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» №№ 3542, 3543, 3484, 3483, 3506, 3507, 3519, 3523, 3522, 3528, 3529 із опису яких вбачається, що затримка вагонів на станції призначення відбулась по причині очікування подачі під вантажні операції з вини клієнта та №№ 3488, 3514, 3516, 3525, в яких зазначено, що затримка вагонів відбулась через відмову вантажовласника у прийомі вагонів на підїзну колію.

У зазначених вище актах зафіксовано час початку та закінчення затримки спірних вагонів.

За весь час затримки на станції Девладово та Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, позивачем нараховано плату за користування вагонами, яку включено до відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 30059549, а також збір за зберігання вантажу, який включено до накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 30059092 від 30.05.17р. на загальну суму 109 178,28 грн.

Вищезазначена сума розрахована з урахуванням наявності актів ф.ГУ-23, які підтверджували затримку вагонів на коліях станції призначення за весь час затримки вагонів на підходах до станції призначення.

Відомості плати за користування вагонами та накопичувальні картки з боку відповідача ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» підписано із застереженнями.

У зв'язку з наявністю у відомості плати за користування вагонами та накопичувальній картці зауважень відповідача, спірні суми не були стягнуті з особового рахунку останнього.

Несплата відповідачем зазначених вище сум і стала причиною виникнення спору у даній справі.

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч.2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобовязується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (ст. 22 Статуту).

Згідно з статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.98 №457, залізниця зобовязана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу у день прибуття вантажу або до 12-ої год наступного дня.

Відповідно до статті 46 Статуту, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої год дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої год дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно зі статтею 119 Статуту, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50% зазначених розмірів плати.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтранспорту України від 21.11.00 року № 644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 (далі Правила користування).

За приписами пункту 3 Правил користування, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_1 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_1 загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на підїзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.

У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобовязаний підписати відомість із запереченням.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ названих Правил усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Згідно з пунктом 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 10 Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно до п.12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Розмір плати за зберігання вантажу визначається за тарифами, встановленими у п. 2.1 розділу Ш Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317 (далі - Збірник тарифів).

Так, після закінчення терміну безоплатного зберігання при зберіганні вантажів у вагонах (у тому числі у контейнерах) нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн за одну тонну вантажу.

Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці), а також за зберігання тварин (з голови) справляється в розмірі 5,9 грн за добу.

У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334 передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми (п. 1 Правил складання актів).

Акти загальної форми форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (п. 3 Правил складання актів).

Як вже зазначалось вище, у відповідності до зазначених вище вимог, станцією затримки Девладово Придніпровської залізниці були оформлені відповідні акти форми ГУ-23а та ГУ-23.

Факт наявності на станції призначення у періоди дії наказів вагонів, що простоювали на коліях станції призначення з вини відповідача підтверджується складеними станцією Кривий Ріг - Головний актами загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг», копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 63-70).

Позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми.

Таким чином, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником.

Разом з тим, як вбачається із наданого позивачем розрахунку плати за користування вагонами, останнім вартість плати за користування вагонами завищено, у зв'язку з чим до стягнення підлягає сума, яка складає 25 865, 40 грн.

З огляду на викладене, вимоги заявлені позивачем підлягають частковому задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до Листа ВГСУ від 12.06.2014р. № 0701-11/96/715/14 вантажоодержувач повинен надавати суду документально підтверджені відомості про те, з яких причин готові до передавання на підїзну колію і оброблені порожні власні вагони на його адресу простоювали на станції призначення більше нормативного часу і не забиралися на підїзну колію.

Відповідач не надав жодного документального доказу в обґрунтування відсутності вини у затримці вагонів та викладеного у відомостях ф. ГУ-46 та накопичувальній картці заперечення, яке не підпадає під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених п.16 Правил користування вагонами та контейнерами.

Письмові заперечення представників ПАТ «АМКР», викладені ними при підписанні відомостей плати, не свідчать, самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих запереченнях обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

В обґрунтування позиції щодо готовності забрати вагони зі станції призначення на свої під'їзні колії відповідач вказує суду на наявність вільних колій на станції.

Але, навіть за умов наявності вільних під'їзних колій на станції, за обставин відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження прийняття ним передбачених договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу раніше, не можна погодитися з відсутністю його вини у їх скупченні, а навпаки - це є свідченням саме його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення за наявності вільних під'їзних колій.

При цьому, зайнятість приймально-відправних колій, згідно технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції, з урахуванням підводу під навантаження вагонів, маневрової роботи, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій на станції.

Такі вимоги підтверджені п.16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за № 50/1854, де чітко вказано, що черговий по станції зобовязаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

До того ж, в п. 14.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи не залізницях України ЦЦ-0058, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку від 31.08.2005р. № 507 зазначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії.

Тобто, наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Тимчасової угоди та ЄТП, у той час як несвоєчасне забирання з колій станції відповідачем вантажів, які прибули на його адресу, є порушенням вимог пункту 33 Правил видачі вантажів та статей 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: своєчасного повідомлення відповідача про готовність залізниці подати вагони, які прибули на його адресу, неприйняття цих вагонів відповідачем, що призвело до їх затримки на підходах до станції призначення, нарахування залізницею плати за користування вагонами в сумі 25 865. 40 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 82 098,48 грн. є обґрунтованим та такими, що відповідають вимогам закону.

Не заслуговують на увагу суду і посилання відповідача на те, що позивач мав можливість доставити спірні вагони на станцію призначення Кривий ріг-Головний протягом 20 годин, що є часом простою між наказом № 847 та наказом № 850, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Доказів, які б підтверджували посилання відповідача на можливість залізницею у вказаний вище проміжок часу доставити спірні вагони на станцію призначення, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 6, 42, 46, 119 Статуту Залізниць України, статтями 73, 74, 77, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська,5а, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр.Д.Яворницького,108, , п/р 7468 в філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк», код 305482) 25 865, 40 грн. (двадцять пять тисяч вісімсот шістдесят пять гривень 40 коп.) плати за користування вагонами, 82 098,48 грн. (вісімдесят дві тисячі девяносто вісім гривень 48 коп.) збору за зберігання вантажу, 1 619, 46 грн. (одна тисяча шістсот девятнадцять гривень 45 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.03.18 р.

Суддя ОСОБА_5