РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2018Справа № 910/903/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М. при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позов

Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська,24-А)

до Державного підприємства "ЕКО" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 36Б)

про стягнення 164141,21 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Брунь В.П. - за дов.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на неналежне виконання Державним підприємством "ЕКО" своїх зобов'язань по договору підряду № 229-09/Л-1 від 01.01.2010, у зв'язку з чим просить стягнути 139 191,98 грн. основного боргу, 1912,19 грн. 3% річних, 7355,60 грн. інфляційних втрат та 15681,44 грн. пені.

У позовній заяві позивач просить розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/903/18 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2018.

28.02.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з хворобою представника підприємства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Водночас, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні в малозначній справі представника згідно з ч. 2-3 ст. 56 та ч. 2. ст. 58 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, ухвала суду від 01.02.2018 була надіслана за адресою відповідача, що зазначена у позовній заяві та була отримана відповідачем 05.02.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 337, що міститься в матеріалах справи, а отже - про дату, час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином та завчасно.

Відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника. З огляду на вищезазначене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відхиляється.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідача в судове засідання 01.03.2018 не з'явився, відзив на позов не подав.

Враховуючи відсутність відзиву відповідача у матеріалах справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті, вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

01.03.2018 позивачем подано копію платіжного доручення № 81 від 31.01.2018, яким підтверджує часткову сплату заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні 01.03.2018 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні 01.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2010 року між Відкритим акціонерним підприємством «Укрліфтсервіс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрліфтсервіс» та Державним підприємством "ЕКО" (надалі - «відповідач» та/або «замовник») було укладено Підрядний договір № 229-09/Л-1 (надалі - «Договір»),

14.03.2011р. сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, якою сторони констатували про створення Позивача в результаті реорганізації шляхом перетворення відкритого акціонерного товариства "УКРЛІФТСЕРВІС", а також враховуючи, що Позивач є правонаступником ВАТ «УКРЛІФТСЕРВІС», змінили преамбулу та реквізити Підрядника на реквізити Позивача.

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів за адресою і в обсязі відповідно до додатків №1 які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно Додатку 1, з 01.01.2017р. вартість місячного технічного обслуговування ліфтів за Договором складає 20000,24 грн.

Згідно п. 3.1 та п.3.2 Договору, щомісячно підрядник передає замовнику акти виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Акти складаються у двох примірниках. Оформлення акту виконаних робіт замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини підрядника за період з 26 числа до кінця поточного місяця враховуються при оформленні акту у наступному місяці. Замовник підписує акти, засвідчує підпис печаткою і у триденний строк повертає один примірник актів підряднику. На підставі підписаних актів замовник оплачує виконані роботи не пізніше 10-го числа наступного місяця. При надходженні коштів, які перевищують вартість виконаних робіт за поточний місяць, різниця оплати зараховується замовнику, як погашення заборгованості попередніх періодів, а при відсутності заборгованості

як авансування майбутніх платежів.

Відповідно до п. 3.3 Договору, на підставі підписаних актів замовник оплачує виконані роботи не пізніше 10-го числа наступного місяця. При надходженні коштів, які перевищують вартість виконаних робіт за поточний місяць, різниця оплати зараховується замовнику, як погашення заборгованості попередніх періодів, а при відсутності заборгованості, як авансування майбутніх платежів.

На виконання умов договору позивачем за період з квітня 2017 року по грудень 2017року на користь Відповідача було виконано робіт на суму 179191,98 грн., що підтверджується належно оформленими та підписаними сторонами Актами виконаних робіт. Проте, відповідач за виконані роботи розрахувався частково оплатив послуги за квітень 2017 року в сумі 20000,24 грн. та за травень 2017р. в сумі 19999,76грн., що підтверджується платіжним дорученням № 687 від 27.12.2017р. на суму 40000,00 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати за виконані роботи не виконав, основний борг за вказаний період складає 139191,98 грн. (179191,98грн. - 40 000,00грн.).

Проте, у процесі розгляду справи відповідачем сплачено заборгованість на користь позивача у розмірі 30 000,36 грн., копія платіжного доручення № 81 від 31.01.2018, міститься в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, наявні докази, суд прийшов до висновку про відмову в частині стягнення 30 000,36 грн. основного боргу, та стягнення з відповідача 109191,62 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За змістом ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не спростовано факт виконання позивачем та передання відповідачу підрядних робіт на суму 109191,62 грн.

Доказів оплати відповідачем суми 109191,62 грн., у тому числі у встановлені строки, або висловлення будь-яких заперечень, виявлення недоліків у виконаних роботах на спірну суму, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.1 Договору, при порушенні строку оплати за виконанні роботи, вказаного в п. 3.3. цього договору, замовник сплачує підряднику пеню згідно Законів України № 543/96 - ВР від 22.11.1996 року у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу вимог частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 15 681,44 грн. пені за період з 11.05.2017 по 24.01.2018, 7355,60 грн. інфляційних збитків за період з 11.05.2017 по 01.01.2018 та 1912,19 грн. 3% річних за період з 11.05.2017 по 24.01.2018.

Перевіривши наданий розрахунок, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума пені, річних та інфляційних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача по договору № 229-09/Л-1 від 01.01.2010 у сумі 109191,62 грн. основного боргу, 7 355,60 грн. інфляційних втрат, 1912,19 грн. 3% річних, в частині стягнення 30 000,36 грн. відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129, 130 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129-130, 232- 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Відмовити в частині стягнення 30 000,36 грн. основного боргу у зв'язку із відсутністю предмета спору.

3. Стягнути з Державного підприємства «Еко» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.36 Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд.24-А, ) 109 191 (сто дев'ять тисяч сто дев'яносто одну) грн. 62 коп. заборгованості, 1 912 (одну тисячу дев'ятсот дванадцять) грн. 19 коп. 3% річних, 7 355 (сім тисяч триста п'ятдесят п'ять) грн.. 00 коп. інфляційних, 15 681 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 44 коп. пені та 2 462 (дві тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 05.03.2018

Суддя О.М.Ярмак