Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/1080/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

при секретарі: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 1049,48 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1049,48 грн. заборгованості, з яких: 960,74 грн. - пеня, 88,74 грн. - 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу №16-120-РО від 30.12.2015р.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що відповідач, в порушення п.6.1. договору №16-120-РО не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки.

У відзиві на позовну заяву (а.с.41) відповідач позов не визнав з тих підстав, що відповідачем були підписані акти приймання-передачі природного газу та надіслані позивачу, однак акти приймання-передачі природного газу, які є підставою для остаточного розрахунку за отриманий газ, всупереч п.3.4 договору, позивачем відповідачу не повертались. Вказав, що відповідач не міг вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем, оскільки розрахунки проводились з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання.

Позивач свого представника в судове засідання не направив. 12.03.18 до суду надійшло клопотання, в якому просить розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 13.03.18 надіслав клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015р між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (далі - покупець/відповідач) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-120-РО (далі - договір) (а.с.10).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору, за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (далі - споживачі покупця).

За умовами пункту 3.2 вказаного договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно пункту 5.2 вищенаведеного договору, ціна за 1000куб.м природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу зі спеціальними обов'язками становить 2214,10 гривень за 1000куб.м, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2656,92 грн. за 1000куб.м.

Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (пункт 6.1 договору).

Відповідно до пункту 6.2 договору, сторони погодили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Судом встановлено, що додатковими угодами №1 від 31 березня 2016 року та №2 від 30 квітня 2016 року сторонами вносилися зміни до вищенаведеного договору щодо ціни, кількості, строків, порядку та умов передачі газу, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору тощо.

Так, пунктом 3.3 договору визначено, що не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акта.

У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому покупець не має право заперечувати проти не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період.

Пункт 6.1 договору викладено в наступній редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу" (а.с.16).

Додатковими угодами, змінено строк дії договору, - до 30.09.16 (а.с.17).

Договір на купівлю-продаж природного газу №16-120-РО та Додаткові угоди підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору, позивач у період з січня 2016 року по вересень 2016 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 926597,08 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (а.с. 22-30).

Однак, як вказує позивач, відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, розрахунки за поставлений природний газ здійснив невчасно. У зв'язку з чим, посилаючись на порушення відповідачем строків виконання зобов'язань та керуючись, зокрема ст.ст.549, 625, 611, 612 ЦК України, ст. 230-232, ГК України і умовами договору, позивач просить стягнути з відповідача 960,74грн пені, 88,74грн 3% річних (а.с.19).

Пунктами 1,2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до част.1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №16-120-РО від 30.12.2015р, позивач передав відповідачу у період з січня 2016 по вересень 2016 року природний газ для подальшої реалізації кінцевими споживачами на загальну суму 926597,08грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу (а.с.22-30), а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2016 року на суму 315687,26грн. (газ, прийнятий у січні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 29 лютого 2016 року на суму 234244,69грн (газ, прийнятий у лютому 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2016 року на суму 188277,32грн (газ, прийнятий у березні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2016 року на суму 59573,46грн (газ, прийнятий у квітні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2016 року на суму 23144,59грн (газ, прийнятий у травні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2016 року на суму 27537,10грн (газ, прийнятий у червні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2016 року на суму 19963,80грн (газ, прийнятий у липні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2016 року на суму 18894,64грн (газ, прийнятий у серпні 2016 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2016 року на суму 39274,22грн (газ, прийнятий у вересні 2016 року).

За умовами пункту 3.2 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Судом встановлено, що ТОВ "Житомиргаз збут" на виконання обов'язку вказаного в п.3.2, 3.3 договору надано позивачу зазначені вище акти приймання-передачі природного газу.

Підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що підтверджує факт їх отримання від відповідача. Проте, вищезазначені примірники підписаних актів позивач за жоден місяць відповідачу не повернув (в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне).

Не зважаючи на це, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Житомиргаз збут" сплачено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вартість отриманого природного газу в сумі 926597,08грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.31,32) та позивачем.

Позивач посилається на те, що відповідачем всупереч умовам п.6.1 договору неодноразово порушувались строки проведення розрахунків за отриманий природний газ, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню та річні, які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Виходячи з умов договору та Додаткових угод до нього, відповідач мав здійснити оплату поставленого позивачем газу протягом місяця його поставки та лише в разі неповної оплати остаточний розрахунок провести до 25 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу. При цьому, фактичні обсяги переданого позивачем газу фіксуються у актах приймання-передачі за розрахунковий місяць. Зі змісту умов п.3.3 договору вбачається, що в актах приймання-передачі газу має бути з'ясовано розбіжності у даних покупця і продавця, за наявності яких, у разі необхідності, здійснюється остаточний розрахунок. Відтак, вказані акти є єдиним належним доказом, що підтверджує конкретний обсяг наявного у відповідач перед позивачем зобов'язання щодо сплати останньому визначених у цих актах сум за поставлений позивачем природний газ.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, зі змісту вищезазначених положень, а також аналізу пунктів 3.3 та 6.1 договору, вбачається, що обсяги поставленого позивачем газу та суми, що підлягали до сплати за кожен окремий місяць поставки вказаного товару встановлюється саме підписаними між сторонами актами приймання-передачі газу, які в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Проте, як вже було зазначено, жоден примірник підписаних між сторонами актів приймання-передачі газу позивач на адресу відповідачу не направив, що фактично позбавило можливості відповідача встановити наявність чи відсутність заборгованості останнього за поставлений йому природний газ, а також визначити конкретний обсяг зобов'язання щодо сплати певної суми заборгованості відповідача, на яку позивач нараховував заявлені до стягнення штрафні санкції.

З наведеного вбачається, що порушення строків оплати отриманого газу відбулося у зв'язку з невиконанням позивачем умов договору по поверненню відповідачу підписаних Актів приймання-передачі газу (п.3.1,п.3.2,п.3.3, п.6.1 договору), які є підставою для здійснення остаточних розрахунків.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" (в редакції станом на час існування правовідносин між сторонами), затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Пунктом 1 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ передбачено, що цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов’язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов’язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов’язків (далі - оптові продавці).

У пункті 2 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ зазначено, що споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.

Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на:

1) поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців;

2) поточний рахунок оператора газотранспортної системи;

3) поточний рахунок оператора газорозподільної системи;

4) поточні рахунки газопостачальних підприємств (пункт 5 постанови КМУ №792).

У пунктах 7, 8 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ визначено, що газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕКП алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання .

Виходячи з вищевикладених норм, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Оскільки судом встановлено, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015р, з дотриманням умов п.6.2. договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу №16-120-РО від 30.12.2015р.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.123,129,233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.03.18

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)