ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.2018                      м.Харків Справа № 904/10497/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Лабуня С.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста Дніпро» (вул. Академіка Янгеля, буд. 28, офіс 12, м. Дніпро, 49089)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вул. Київська, буд. 1, м.Добропілля, Донецька область, 85000)

про: стягнення 1418,76грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Віста Дніпро” м.Дніпро, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”, м.Добропілля, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 1418,76грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р. в частині оплати товару.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Дніпропетровської області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №904/10497/17.

20.12.17р. господарським судом Дніпропетровської області постановлена ухвала про передачу матеріалів справи №904/10497/17 за підсудністю до господарського суду Донецької області.

12.02.18р. матеріали справи №904/10497/17 надійшли до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.18р. відкрито провадження у справі №904/10497/17; справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 07.02.18р.

Ухвалою суду від 07.02.18р. у зв’язку з неявкою представників сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 26.02.18р.

Ухвалою суду від 26.02.18р. у зв’язку з неявкою представників сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 12.03.18р.

Представники позивача та відповідача в судове засідання призначене на 12.03.2018р. не з’явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи.

Відзив на позовну заяву відповідачем суду не наданий.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції” роз’яснено, що у випадку нез’явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що про час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представників сторін за наявними матеріалами справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.16р. між позивачем (постачальник) Товариством з обмеженою відповідальністю “Віста Дніпро” та відповідачем (покупець) Публічним акціонерним товариством “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” укладений договір поставки №2794-ЦД-УМТС (далі договір), згідно, якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник передає у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід’ємними частинами до даного договору, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов даного договору (п.п.1.1., 1.2. договору).

Згідно п.4.1. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, які супроводжуються одним документом про якість та/або одним товаросупровідних документом.

Умови поставки продукції – DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, що містяться в даному договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі видатки, пов’язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки (п.4.2. договору).

Відповідно до п.4.3. договору постачальник зобов’язан надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну), сертифікат якості завода-виробника та/або паспорт, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов’язковій сертифікації), дозвіл Держпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документа обов’язково згідно нормам діючого законодавства), інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.4. наданого договору.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.7. договору).

Згідно п. 4.8 договру, зобов’язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгодженому місці призначення поставки, належної якості, комплектності, асортименту, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Зобов’язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Пунктом 4.9 договору визначено, що право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Згідно п.5.2. договору ціни на товар, що постачається постачальником встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

З метою контролю виконання договірних зобов’язань по даному договору, а саме: правильного оформлення первинних та платіжних документів, сторони зобов’язуються вказувати в них номер та дату даного договору. При надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника від покупця, сторони обумовлюють, що в будь-якому випадку вони надходять в рахунок оплати продукції, що постачається постачальником (п.5.3. договору).

Пунктом 5.4. договору сторони передбачили, що розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даному договору здійснюються покупцем в порядку та строки узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід’ємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більш 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції (п.6.8. договору).

Даний договір вступає в законну силу з дати підписання за умови його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов’язань, строк дії договору встановлюється до 30.12.2016р. включно (п.8.1. договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Згідно додаткової угоди від 15.12.16р., яка є невід’ємною частиною договору поставки, сторони договору дійшли взаємної згоди про продовження строку дії договору до 31.12.2017р.

Додаткову угоду підписано та скріплено печатками сторін.

05.07.16р. сторонами договору підписана специфікації, яка визначає найменування, кількість, одиницю виміру, ціну, строки, умови оплати та поставки товару.

Так, умовами специфікації від 05.07.16р. узгоджено: строк поставки – 28.02.17р.; умови та місце поставки – «СРТ» (Інкотермс 2010) склад покупця: вул. Київська, 1, м.Добропілля, Донецька обл.; умови оплати – розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за даною специфікацією до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за видатковими накладними №41 , №42 від 27.02.17р., було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1351,20грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) на відповідних видаткових накладних та штампом підприємства відповідача.

Вищевказані видаткові накладні, мають посилання на договір №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р., підписані представниками сторін договору, та скріплені печаткою та штампом підприємств.

Таким чином, на виконання умов договору поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р., позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на загальну суму 1351,20грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача на вказану суму за вказаним договором не спростований.

На оплату вартості поставленого товару позивачем виставлені рахунки №47, №48 від 27.02.17р. на загальну суму 1351,20грн.

У зв’язку з порушенням строків оплати вартості поставленого товару позивачем на підставі п.6.8. договору нарахована неустойка в сумі 67,56грн.

09.08.17р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 09.08.17р. з вимогою про погашення заборгованості за договором поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р. та неустойки на загальну суму 1418,76грн.

Вказана претензія отримана відповідачем 11.08.2017р.

Станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою відповіді на претензію позивачем не отримано, заборгованість не сплачена.

За твердженням позивача, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов’язань, поставлену на його адресу продукцію у встановлений договором, специфікацією та претензією строк не оплатив, у зв’язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором в загальному розмірі 1418,76грн., внаслідок чого позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов’язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов’язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору та специфікації від 05.07.16р. до нього узгоджено: строк поставки – 28.02.17р.; умови оплати – розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за даною специфікацією до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідач у встановленому договором порядку не відмовився від прийняття поставлених товарів та не повідомив постачальника про будь-які недоліки чи невідповідності. Будь-яких актів невідповідності з приводу поставленого за видатковими накладними товару сторони не надали.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

Крім того, 09.08.17р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 09.08.17р. з вимогою про погашення заборгованості за договором поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р. в сумі 1351,20грн. та неустойки в сумі 67,56грн.

Враховуючи, наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем за видатковими накладними №41, №42, від 27.02.17р., товару на суму 1351,20грн., у останнього виникло зобов’язання з його оплати.

За вказаних підстав, строк оплати поставленого позивачем товару за вказаними накладними від 27.02.17р. є таким, що настав.

Проте відповідач свої зобов’язання за договором поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р., щодо своєчасної оплати поставленого товару не виконав, а отже прострочив виконання зобов’язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №2794-ЦД-УМТС від 05.07.16р. у загальній сумі 1351,20грн. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов’язано є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.8. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більш 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

На підставі п.6.8. договору позивач просить стягнути пеню в розмірі 5% від простроченої суми (вартості своєчасно не оплаченої продукції), що становить 67,56грн.

Дослідивши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені суд виходив з наступного.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до статей 73, 74, Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, при зверненні до суду з відповідними вимогами згідно норм ст.129 Конституції України, ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України позивач має довести такі вимоги певними доказами.

Тобто, саме позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення пені має довести суму, визначити період та правильність нарахування заявленої до стягнення суми.

Проте позивачем взагалі не доданий до позовної заяви розрахунок пені з якого суд міг би перевірити правильність визначення періоду її нарахування, кількість днів прострочки та відсоткову ставку за якою нарахована пеня.

Враховуючи, вищевикладене та приймаючи до уваги відсутність вихідних даних за якими позивачем зроблено розрахунок пені, суд позбавлений можливості здійснити перевірку вказаного розрахунку.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73-74, 76-79, 86, 129, 197, 232-233, 237-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста Дніпро», м.Дніпро до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м.Добропілля, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 1351,20грн. та неустойки у розмірі 67,56грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вул. Київська, буд. 1, м.Добропілля, Донецька область, 85000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста Дніпро» (вул. Академіка Янгеля, буд. 28, офіс 12, м. Дніпро, 49089; ) суму основного боргу у розмірі 1351,20грн., судовий збір у розмірі 1678,10грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Рішення складено та підписано 12.03.2018р.

Суддя М.О. Лейба