КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. Справа№ 910/613/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від ТОВ "Лорігон" - Муха Д.О., адвокат, ордер №295557 від 05.03.2018;

від ПАТ "Українська залізниця" - Пегза К.К., адвокат, довіреність № Ц/3-04/100-18 від 14.02.2018;

від ТОВ "Текстиль - Рівне" - Волько А.І., адвокат, договір про надання правової допомоги №23/01 від 30.01.2018,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лорігон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/613/18 (суддя Лиськов М.О.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Лорігон" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лорігон" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони філії "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" приймати будь-який Товар від товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль - Рівне" в рамках договору №ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року та заборони здійснювати перерахунок коштів на виконання договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року, вносити зміни та укладати додаткові угоди до договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року на строк - до кінця розгляду справи; шляхом заборони ТОВ "Текстиль - Рівне" поставляти будь-який товар в рамках договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року, вносити зміни та укладати додаткові угоди до договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року, складати будь-які документи, що стосуються поставки товару в рамках договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року на строк - до кінця розгляду справи; шляхом заборони Головному управлінню по м. Києву та Київській області AT "Ощадбанк" МФО 322669 здійснювати фінансові операції (переказ коштів, повернення коштів) на розрахункові рахунки одержувача ТОВ "Текстиль - Рівне" за виконання договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року укладеного між філією "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та ТОВ "Текстиль - Рівне" на строк - до кінця розгляду справи.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилався на те, що договір № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року між філією "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та ТОВ "Текстиль - Рівне" було укладено з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі", чим, на думку заявника, що порушено його право на об'єктивну і неупереджену оцінку тендерних пропозицій.

У зв'язку із зазначеним, як вважає заявник, є всі підстави для захисту ним своїх порушених прав шляхом визнання протоколу розгляду тендерних пропозицій № 1221/690/-17-Т від 21.11.2017 року недійсним та, відповідно, договору №ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що виконання умов договору № ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 року полягає у поставці ТОВ "Текстиль - Рівне" комплектів постільної білизни з бязі до ПАТ "Українська залізниця", яка в свою чергу зобов'язана сплатити кошти за поставки таких комплектів. Оскільки, за доводами заявника, зазначений договір є спірним, виконання його умов призведе до неправомірного використання ПАТ "Українська залізниця" бюджетних коштів, а також до поставки товару без достатніх правових підстав.

Зазначене, на думку заявника, свідчить про істотність ускладнення виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/613/18 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Лорігон" про забезпечення позову відмовлено з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Лорігон" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/613/18 скасувати та заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у випадку визнання договору №ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 недійсним, ТОВ "Текстиль - Рівне" буде зобов'язано повернути ПАТ "Українська залізниця" кошти отримані на виконання цього договору, разом з тим, на думку апелянта, вказані кошти на момент виконання рішення суду будуть відсутні на рахунках ТОВ "Текстиль - Рівне", отже за доводами апелянта невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання судового рішення.

Також, апелянт вказує на те, що у випадку визнання договору №ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 недійсним, поставка товару товариством з обмеженою відповідальністю "Текстиль - Рівне" до філії "Центр забезпечення виробництва" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" буде вважатися здійсненою без достатніх правових підстав і повернення товару у власність ТОВ "Текстиль - Рівне" буде поставлено під сумнів.

За доводами апелянта, зазначене вище значно ускладнить виконання рішення суду у випадку визнання договору недійсним, оскільки договір буде в процесі виконання.

Окрім наведеного, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині пропуску дводенного строку, встановленого ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 05.03.2018 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники ПАТ "Українська залізниця" та ТОВ "Текстиль - Рівне" в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги та вказали на відсутність обставин ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, заявник не зазначив, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, а лише обмежився посиланням на те, що у випадку визнання договору недійсним використання ПАТ "Українська залізниця" бюджетних коштів буде неправомірним, а поставка товару - здійсненою без достатніх правових підстав.

Також, заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

В свою чергу, слід зазначити, що саме лише посилання заявника на потенційну можливість визнання вказаного договору недійсним, а також на те, що у зв'язку з цим використання ПАТ "Українська залізниця" бюджетних коштів буде неправомірним, поставка товару - здійсненою без достатніх правових підстав, а у ТОВ "Текстиль - Рівне" грошові кошти на момент виконання рішення суду будуть відсутні на рахунках, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заявником суду не наведено жодних достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на викладене, доводи апелянта про ускладнення виконання рішення у даній справі через те, що у випадку визнання договору №ЦЗВ-02-09117-01 від 28.12.2017 недійсним, використання ПАТ "Українська залізниця" бюджетних коштів буде неправомірним, поставка товару - здійсненою без достатніх правових підстав, а у ТОВ "Текстиль - Рівне" грошові кошти на момент виконання рішення суду будуть відсутні на рахунках, колегією суддів відхиляються у зв'язку з не підтвердженістю їх жодними доказами.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Лорігон" про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів, які б могли підтвердити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині пропуску дводенного строку, встановленого ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду заяви про забезпечення позову, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У даному випадку, наведені порушення норм процесуального права, наявність яких є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, відсутні.

В свою чергу, згідно ч. 2 вказаної статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянтом не наведено жодного доводу стосовно того, як порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині пропуску дводенного строку, встановленого ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду заяви про забезпечення позову, вплинуло на результат розгляду заяви.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - товариство з обмеженою відповідальністю "Лорігон".

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лорігон" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/613/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - товариство з обмеженою відповідальністю "Лорігон".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.03.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко