ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/3597/17

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління житлово комунального господарства Боярської міської ради Києво Святошинського району Київської області про стягнення 106 736,04грн, за участі представників від:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-71 від 14.04.2017);

відповідача не зявились

встановив:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління житлово коммунального господарства Боярської міської ради Києво Святошинського району Київської області (далі КП «БГВУЖКГ») про стягнення 106 736,04грн, у т.ч. 7 529,27грн 3% річних за період з 23.05.2014 по 28.04.2015, 99 206,77грн втрат від інфляції за період з 01.05.2014 по 30.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №12/1139-БО-17 від 18.10.2012 в частині оплати товару у встановлений договором строк (а.с.2-4).

Відповідач у справі КП «БГВУЖКГ» у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що остаточний розрахунок за поставлений природний газ здійснено 29.04.2015. При цьому, відповідач пояснює, що порушення в оплаті мали місце внаслідок несвоєчасних розрахунків кінцевих споживачів. У поданому відзиві відповідач просить зменшити нарахуванні позивачем 3% річних та втрати від інфляції, посилаючись на те, що:

- є єдиним постачальником теплової енергії у м Боярка;

- не мав вільних обігових кошів для розрахунку, а кошти від кінцевих споживачів надходили несвоєчасно;

- розміру понесених збитків не відповідає розміру штрафних санкцій (а.с.92-93).

26.01.2018 позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає про відсутність підстав для зменшення нарахувань, визначення відповідальності та строку позовної давності за взаємною згодою сторін у договорі, а також посилається на те, що зменшення розміру нарахувань спричинить додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати умови договору (а.с.98-103).

Ухвалою від 26.01.2018, зафіксованою у протоколі судового засідання, відповідачу встановлено строк для надання заперечення до 09.02.2018 (а.с.106-108).

У встановлений судом строк заперечень від відповідача не надходило.

В судове засідання 16.03.2018 представник відповідача не зявився, хоча про день, час і місце судового засідання відповідач повідомлений шляхом направлення копії ухвали від 16.02.2018, отримання якої 23.02.2018 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №463 (а.с.118).

Розгляд справи здійснено за відсутності представника відповідача, оскільки сторони повідомлено про дату, час та місце судового засідання належним чином.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

18.10.2012 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та КП «БГВУЖКГ» укладено договір № 12/1139-БО-17 купівлі-продажу природного газу (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2012 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.10.2012 по 31.12.2012 газ у обсязі до 91 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 4661,74грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 такого договору визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Як визначено п. 6.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому, договором передбачено, що продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений у минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Пунктом 9.3 такого договору, сторонами визначено, що строк позовної давності за вимогами цього договору, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань встановлюється тривалістю у пять років.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2012 і діє в частині поставки газу до 31.12.2012, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 20.10.2014 сторонами доповнено п.6.3 ст.6 договору абзацом, відповідно до якого, у разі сплати боргу по неустойці, інфляційним нарахуванням, процентам річних та судовому збору за даним договором, покупець повинен обовязково зазначити це в платіжному дорученні (а.с.14). Окрім того, такою додатковою угодою сторонами визначено інші реквізити для оплати платежів за договором.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом листопада-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 558 788,31 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.17-18).

Як вбачається з довідки позивача щодо операцій за таким договором у період з 01.10.2012 по 31.03.2016 (а.с.20), а також листів про зміну призначення платежу (а.с.58), банківських виписок (а.с.59-79) зобовязання з оплати поставленого природного газу у 2012 році припинені, у звязку з проведенням розрахунку (а.с.33-34).

Проте, зобовязання, які взяв на себе за умовами договору відповідач, зокрема, щодо оплати поставленого природного газу у грудні 2012 року у встановлений договором строк порушені внаслідок здійснення розрахунку несвоєчасно. Зазначена обставина стала підставою для звернення з даним позовом до відповідача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у звязку з порушенням строків виконання зобовязань

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобовязання з оплати природного газу, переданого у грудні 2012 року, у встановлений договором строк, він є таким, що прострочив виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач набув права вимагати у відповідача сплати процентів і втрат від інфляції відповідно до ст.625 ЦК України.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що такі нарахування виконані позивачем арифметично вірно та у відповідності до чинного законодавства, проте, заявлені вимоги не може бути задоволені з огляду на наступне.

03.11.2016 прийнятий Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до преамбули Закону визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно термінів вказаного закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

При цьому, учасниками процедури врегулювання заборгованості, як визначено його ст.1, є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з тим, не включення відповідача до учасників відповідної процедури врегулювання заборгованості, не є підставою стверджувати, що положення такого Закону в частині списання нарахованих процентів, пені та втрат від інфляції не розповсюджуються на нього.

Так, згідно ч.3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як визначено умовами укладеного договору, газ, що продається за цим договором, використовувавя відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами.

Судом встановлено, що відповідач у даній справі погасив заборгованість перед позивачем за природний газ до набрання чинності відповідним Законом ще у квітні 2015 року, отже, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч.3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

При цьому, слід зазначити, що із змісту з ст. ст. 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом, не можуть бути застосовані передбачені таким Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таким чином, виконання ч.3 ст.7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідні висновки щодо застосування ч.3 ст.7 вказаного Закону, викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 №904/10745/16, 07.02.2018 №927/1152/16, 14.02.2018 №908/3211/16, 22.02.18 №922/4355/14.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у даній справі.

В силу ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, судовий збір підлягає покладенню на позивача у повному обсязі і витрати на його сплату не підлягають відшкодуванню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту та може бути оскаржено в порядку та у строк, визначені ст.ст.256,257 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.03.2018.

Суддя А.Р. Ейвазова