РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

26 лютого 2018 року Справа № 906/958/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 національного агроекологічного університету

на рішення господарського суду Житомирської області від 12.12.2017р.

(ухвалене о 10:00 год. у м. Житомирі, повний текст складено 14.12.2017р.)

у справі №906/958/17 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 національного агроекологічного університету

про стягнення 18780,53 грн.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення 18780, 53 грн., з яких 9889,01грн. пені, 1595,71грн. 3% річних, 7295,81грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_1 національним агроекологічним університетом укладено договір купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 від 30.12.2013 року, на виконання якого покупцю було передано товар на суму 948146,59 грн. Вказуючи, що відповідач оплату за природний газ здійснив з порушенням строків встановлених договором, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути пеню у сумі - 9889,01грн., як таку, що передбачена п.7.2 Договору. Також, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути 3% річних в розмірі - 1595,71грн. та інфляційних втрат в розмірі - 7295,81грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.12.2017р. у справі №906/958/17 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 національного агроекологічного університету на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 9889,01 грн. - пені, 1595,71 грн. - 3% річних, 7295,81 грн. - інфляційних втрат, 1600,00 грн. - судового збору.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 від 30.12.2013 року та додаткових угод до нього позивач протягом січня-грудня 2014р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 948146,59 грн., водночас останній здійснював оплату з порушенням передбачених договором строків.

При вирішенні спірних правовідносин, судом першої інстанції було враховано відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України, а також розяснення, наведені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань".

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по пені, 3% річних та інфляційних втратах, суд першої інстанції встановив, що розрахунок є правомірним і з відповідача підлягає стягненню: 9889,01 грн. - пені, 1595,71 грн. - 3% річних, 7295,81 грн. - інфляційних втрат.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_1 національний агроекологічний університет звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій вказує, що не згодний з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим за неповного дослідження доказів, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує, що місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду чим було порушено процесуальні принципи рівності та змагальності.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що сума пені позивачем була обрахована неправомірно, оскільки нараховувалась не у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як це передбачено договором, а у розмірі 3% річних.

Скаржник звертає увагу суду, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було порушено умови п.6.4 Договору щодо черговості, в якій мали погашатися грошові вимоги, відповідно до якої, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем, у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу. Вказує, що натомість позивачем платежі спрямовувались на погашення основної суми боргу.

Зазначає, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не було дотримано п.9.1 Договору щодо вирішення спорів та розбіжностей шляхом переговорів та консультацій, відповідачу не направлялось жодних претензій, натомість позивач відразу звернувся до суду.

Наголошує на відсутності вини ОСОБА_1 національного агроекологічного університету у простроченні сплати коштів за отриманий природний газ. Пояснює суду, що прострочення зумовлене тим, що Продавцем несвоєчасно направлялись на адресу Покупця підписані та скріплені печаткою Акти. Вказує, що лише Акти є підставою для остаточного розрахунку між сторонами, і порушення термінів надсилання унеможливлювало перерахування коштів через Державну казначейську службу, яка здійснює перерахунок коштів лише на підставі Актів.

Підсумовує, що просить рішення господарського суду Житомирської області від 12.12.2017р. у справі №906/958/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

08.02.2018 р. від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про необґрунтованість доводів відповідача, вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Позивач доводить безпідставність посилань скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали у відхиленні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки від моменту порушення провадження у останнього був понад місячний строк для подання відзиву. Крім того, позивач додає, що перебування працівника на лікарняному не перешкоджало відповідачу направити будь-яку іншу особу для представництва своїх інтересів.

Щодо доводів відповідача стосовно порушення черговості зарахування грошових коштів, яка визначена п.6.4 Договору, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пояснює, що вказаний пункт визначає порядок проведення розрахунків виключно стосовно визнаної відповідачем заборгованості, штрафів або інших санкцій чи стосовно санкцій обовязок щодо сплати яких встановлено рішенням суду. Продовжує, що в інших випадках у позивача відсутні правові підстави зараховувати кошти, що надходять від відповідача у погашення штрафних санкцій.

Позивач доводить, що відповідачем не виконані умови Договору щодо строків оплати отриманого природного газу, з огляду на що, згідно п. 7.2 Договору останньому було нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, вказує, що вимоги про відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, ґрунтується на ч.2 ст. 625 ГПК України, є правомірними та підлягають задоволенню.

Наголошує, що порушення строків направлення актів приймання-передачі газу не може бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки пункт 6.1 Договору не повязує обовязок оплатити отриманий газ з їх підписання. Наявність актів є обовязковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" додає, що аналогічна позиція викладена у постановах ВГСУ від 11.07.2013р. по справі №5021/1407/12 та від 13.11.2014р. по справі №924/943/14.

Позивач констатує, що просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 12.12.2017р. у справі №906/958/17, з огляду на його відповідність нормам матеріального та процесуального права, без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно приписів ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ОСОБА_1 національним агроекологічним університетом (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 від 30.12.2013р. (т.1, а.с.13-18).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, Національною акціонерною компанію "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору сторони передбачили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014 р. газ в обсязі до 300 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4473,82 грн. з врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

Порядок та умови проведення розрахунків між сторонами закріплено в розділі 6 договору. Так, відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Додатковими угодами до Договору вносилися зміни до п.п.1.2, 2.1, 5.2, 5.5 Договору.

Судом встановлено, що Договір та додаткові угоди до нього підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідними актами приймання-передачі природного газу наявними в матеріалах справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 948146,59 грн. Крім того, поставка товару на вказану суму не заперечується відповідачем.

При цьому, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що на його адресу підписані позивачем акти приймання-передачі природного газу надходили з порушенням строків встановлених п. 3.4 Договору. На підтвердження вказаних доводів відповідачем долучено до матеріалів апеляційної скарги копії актів приймання-передачі від 14.04.2014р. на суму 123300,48 грн.(т.1, а.с. 74), від 01.08.2014р. на суму 13799,26 грн. (т.1, а.с.77), від 01.08.2014р. на суму 10001,37 грн. (т.1, а.с.77 на звороті) та відповідні платіжні доручення, якими переданий природний газ оплачувався № 270 від 16.04.2014р. на суму 123300,48 грн. (т.1, а.с.74 на звороті), №643 від 01.08.2014р. на суму 23800,63 грн. (т.1, а.с.76).

Колегія суддів, розглянувши заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, вважає за необхідне звернути увагу на наступні приписи законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з п.3.4 Договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. Договору № 491/14-БО(Т)-10 від 30.12.2013р. визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В апеляційній скарзі, заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, вказує, що акти приймання-передачі природного газу надходили на його адресу з порушенням строків встановлених п. 3.4 Договору, оплата здійснювалась після надходження Актів, а тому відсутня вина ОСОБА_1 національного агроекологічного університету у простроченні сплати коштів.

Скаржник звертає увагу суду на наступні обставини.

Вказує, що Акт приймання-передачі газу за лютий на суму 123300,48 грн. підписано позивачем лише 14.04.2014р. (т.1, а.с.74). Оплату згідно вказаного акту було здійснено відповідачем платіжним дорученням №270 від 16.04.2014р. на суму 123300,48 грн. (т.1, а.с.74 на звороті).

Зазначає, що Акт приймання-передачі газу за квітень на суму 13799,26 грн. та Акт приймання-передачі газу за травень на суму 10001,37 грн. підписано позивачем лише 01.08.2014р. (т.1, а.с.77, т.1, а.с.77 на звороті). Пояснює, що оплата згідно вказаних Актів була здійснена платіжним дорученням №643 від 01.08.2014р. на суму 23800,63 грн.(т.1, а.с. 76).

Крім того, відповідач акцентує на тому, що Акт приймання-передачі природного газу від 02.12.2014р. взагалі не підписано з боку ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т.1, а.с.75).

За таких обставин, скаржник вважає відсутніми підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Щодо вказаних доводів ОСОБА_1 національного агроекологічного університету колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 купівлі-продажу встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ: до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказана умова договору не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного строку саме після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригіналу акта покупцю.

Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу (а разом з цим і прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язання за договором) не пов'язується з моментом підписання відповідних актів. Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць.

Отже, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Крім того, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, місцевим господарським судом вірно застосовано приписи чинного законодавства та стягнуто з відповідача на користь позивача 9889,01 грн. - пені, 1595,71 грн. - 3% річних, 7295,81 грн. - інфляційних втрат.

Щодо посилань відповідача на порушення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" черговості зарахування грошових коштів, яка визначена п.6.4 Договору, і відповідно до якої позивач не був позбавлений права при надходженні коштів на рахунок, списувати та зараховувати їх на погашення штрафних санкцій, колегія судді вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту п. 6.4 Договору вбачається, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахування, відсотків річних тощо сторони погодили черговість погашення вимог. Відповідно до вказаною черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи, і у третю чергу погашається основна сума боргу.

Колегія суддів доходить висновку, що вказана черговість погашення вимог застосовується до заборгованості, яка покупцем визнається та з якою він погоджується, або якщо наявність обовязку зі сплати штрафних санкцій, судових витрат встановлено судовим рішенням. В інших випадках у продавця відсутні правові підстави зарахування коштів, що надходять від покупця у погашення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат.

Щодо доводів скаржника про нарахування ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пені у розмірі 3% річних, а не подвійної облікової ставки НБУ, колегія суддів зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження, так як позивачем нараховано пеню саме у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачем в порушення положень п.9.1 Договору щодо вирішення спорів та розбіжностей шляхом переговорів та консультацій, не здійснено жодних заходів по досудовому врегулюванню спору, не надано відповідачу змоги вирішити спір шляхом переговорів, натомість подано позов безпосередньо до суду, чим порушено право відповідача на досудове врегулювання спору, слід зазначити наступне.

Згідно приписів ст.124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Офіційне тлумачення стосовно питання обов'язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002р. Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Отже, вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Крім того, зміст п. 9.1 Договору купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 від 30.12.2013 року не дає підстав для висновку, що зверненню до суду обов'язково має передувати досудове врегулювання спору, зокрема направлення претензій, і недотримання вказаного порядку виключає можливість звернення до суду.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про незаконність звернення до суду у зв'язку з недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спорів.

Також, суд апеляційної інстанції критично оцінює і зауваження відповідача щодо безпідставного відхилення місцевим судом клопотання про відкладення розгляду, оскільки питання про те, чи наявні певні підстави для відкладення розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене, а також своєчасне повідомлення відповідача про проведення судового засідання від 12.12.2017р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.56), суд апеляційної інстанції вважає, що у останнього була можливість подати відзив на позовну заяву, забезпечити явку повноважного представника під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 12.12.2017р. у справі №906/958/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 національного агроекологічного університету - без задоволення.

2. Справу № 906/958/17 повернути в господарський суд Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку передбаченому ГПК України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.