ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа № 909/978/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Мирутенко О.Л.

секретар судового засідання: Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Василіва Володимира Володимировича (надалі ФОП Василів В.В.), б/н від 13.12.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/6105/17 від 26.12.2017р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р., суддя Шкіндер П.А., повний текст складено 04.12.2017р.

у справі № 909/978/17

за позовом: комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" (надалі КП "Житлово-експлуатаційна організація №4"), м. Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача: ФОП Василіва В.В., с. Довге Калуське, Калуський район, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 25 353,75 грн.

за участю учасників справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017р. КП "Житлово-експлуатаційна організація №4" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до ФОП Василіва В.В. про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 25 353,75 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. у справі № 909/978/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Василіва В.В. на користь КП "Житлово-експлуатаційна організація №4" 20 892,79 грн. заборгованості та 1 600,00 грн. судового збору. Провадження по справі в частині стягнення 4 460,99 грн. заборгованості припинено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський виходив з того, що відповідач, уклавши договір, прийняв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати замовлені послуги, проте свої зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Доказів оплати вартості наданих послуг на суму 20 892,79 грн. відповідач суду не надав, відтак суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Враховуючи, що відповідач частково оплатив заборгованість на суму 4 460,99 грн. провадження в цій частині у справі припинено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ФОП Василів В.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати частково та прийняти нове, яким відмовити повністю у задоволені позовних вимог в частині стягнення 20 892,79 грн. заборгованості та 1 600,00 грн. судового збору. Зокрема, скаржник визнає укладений між сторонами договір № 4 від 10.07.2009р. та заборгованість по ньому на суму 4 460,99 грн., яка була ним оплачена в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Щодо решти заборгованості в розмірі 20 892,79 грн., то зазначає, що він з 10.12.2013р. вже не є власником приміщень, які були предметом договору № 4 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг від 10.07.2009р., доказом чого є договір дарування та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відтак вважає, що обов'язок оплачувати послуги по обслуговуванню спірних приміщень має новий власник.

Скаржник явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/458/18 від 22.01.2018р.). Зокрема зазначає, що відповідач не звертався до позивача із заявою про припинення чи розірвання договору № 4 від 10.07.2009р. в зв'язку із зміною власника нежитлових приміщень, відтак вважає договір продовженим на той самий строк на підставі п. 5.4 договору.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.07.2009р. між КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4» (балансоутримувач) та ФОП Василів В.В. (споживач) укладено договір №4 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг, згідно із умовами якого балансоутримувач забезпечує виконання робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а споживач бере участь у витратах балансоутримувача на виконання робіт, зазначених у договорі (а.с. 10).

Розрахунок економічно обґрунтованих витрат на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і тарифів по КП «ЖЕО № 4» зазначено у додатку до договору (а.с. 11).

Цей договір укладено строк на один рік, що діє з 10.07.2009р. по 10.07.2010р. включно (п.5.1 договору).

Згідно з п.5.4 договору, у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом місяця, він вважається продовженим на той самий термін.

У п.2.1.1, 2.1.2 договору зазначено, що балансоутримувач будівлі зобов»язаний забезпечити встановлення розміру плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі в залежності від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачем. Розмір плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів залежить від фактичних витрат, які несе КП «ЖЕО № 4» по наданню комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами.

Рішеннями Виконавчого комітету Калуської міської ради від 18.04.2013р. №82, 14.08.2013 №168, від 25.07.2017р. №162 були затвердженні тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території м. Калуша (а.с. 20-28).

Відповідно до п. 2.2.3 договору споживач зобов'язується не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем вносити на рахунок балансоутримувача бідівлі.

Як стверджує позивач КП "ЖЕО №4", він свої зобов'язання по наданню комунальних послуг виконав належним чином, в свою чергу відповідач оплату за комунальні послуги відповідно до встановлених тарифів не здійснив, в зв'язку з чим в останнього виник борг на суму 25 353,75 грн., доказом чого є рахунки - фактури за період з липня 2009р. по вересень 2017р. (а.с. 31-129).

КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4» на адресу ФОП Василіва В.В. було надіслано претензії № 239 від 24.05.2016р. та № 171 від 130.4.2017р. про сплату боргу (а.с. 14-15), однак дані претензії були залишені без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).

За приписами ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

До повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема визначення виконавця житлово-комунальних послуг; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг (ст. 7 Закону ).

Приписами ст. 19 вказаного Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до поданих суду рахунків-фактур, заборгованість відповідача перед позивачем станом на момент подання позову 17.10.2017р. становила 25 353,75 грн. Проте, згідно довідки позивача № 271 від 29.11.2017р. заборгованість відповідача станом на 30.11.2017р. становить 20 892,79 грн.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач визнав заборгованість за надані послуги до 10.12.2013р., в зв'язку з чим ним було оплачено 4 460,99 грн.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України (в редакції чинної до 15.12.2017р.) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Внаслідок сплати відповідачем вартості отриманих послуг в розмірі 4 460,99 грн., провадження у справі в цій частині судом першої інстанції правомірно припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Як зазначалося вище, позивач умови договору виконав, що підтверджується наданими рахунками-фактурами. Проте, відповідач належних доказів оплати наданих послуг на суму 20 892,79 грн. суду не подав, в матеріалах справи такі докази відсутні, зауваження щодо якості та обсягів наданих послуг від відповідача не надходили.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20 892,79 грн. заборгованості за надані послуги, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будинку та прибудинкових територій, що знаходять за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими, відтак правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо заперечення скаржника про стягнення з нього заборгованості в розмірі 20 892,79 грн. з тих підстав, що він з 10.12.2013 не є власником спірних нежитлових приміщень і що така заборгованість має бути оплачена новим власником, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.5.1, п.5.4 спірного договору цей договір укладено строком на один рік, що діє з 10.07.2009 по 10.07.2010 включно. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача із заявою до позивача про припинення або зміну спірного договору, в зв'язку із зміною власника нежитлових приміщень.

Відтак, на підставі п.5.4 вказаного договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах. Отже, позивач правомірно звернувся з даним позовом до ФОП Василіва В.В. як до споживача за договором №4 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг від 10.07.2009р.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено підставність своїх вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. у справі № 909/978/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку, визначеному ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Матущак О.І.

Мирутенко О.Л.