КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 925/1375/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Зарова О.І. адвокат, представник згідно ордеру серії мк №101151 від 23.02.18

від відповідача: Грибов Д.І. адвокат, представник згідно угоди №1 від 15.01.18 про надання правової (юридичної) допомоги

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року (повний текст складено 10.12.2017 р.)

у справі № 925/1375/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Приватного підприємства "Органік Сістемс"

до Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК"

про стягнення 1 280 636,66 грн., -

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство "Органік Сістемс" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом, у якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просило стягнути з ПрАТ "Украгро НПК" 1028160,00 грн. передоплати за товар, сплаченої на підставі договору поставки №СН-1, 131801,66 грн. пені, 161125,35 грн. 20% річних за користування чужими грошовими коштами на підставі договору № СН-1 від 15.02.2017 (а.с. 3-4, 56).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі №925/1375/17 позов задоволено повністю (а.с.68-73).

18 грудня 2017 року ПрАТ "Украгро НПК" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17, в якій просило оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з ПрАТ "Украгро НПК" 20% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 161125,35 грн. та стягнення пені в розмірі 131801,66 грн. і постановити нове рішення, яким вимоги ПП "Органік Сістемс" в частині стягнення пені задовольнити в розмірі 131052,52 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2018 року, апеляційна скарга ПрАТ "Украгро НПК" у справі № 925/1375/17 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.

15 січня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у справі №925/1375/17 (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.) апеляційну скаргу ПрАТ "Украгро НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17 залишено без руху та надано відповідачу час для усунення недоліки.

05 лютого 2018 року від ПрАТ "Украгро НПК" до Київського апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

07 лютого 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Украгро НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 06 березня 2018 року.

22 лютого 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник ПрАТ "Украгро НПК" у судовому засіданні 06 березня 2018 року надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення вимог про стягнення 20% річних у сумі 161125,35 грн. та пені в розмірі 131 801,66 грн. та постановити в цій частині нове рішення, яким вимоги про стягнення пені задовольнити в розмірі 131052,52 грн.

У судовому засіданні 06 березня 2018 року представник ПП "Органік Сістемс" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

15 лютого 2017 року між ПрАТ "Украгро НПК" (далі - відповідач), як постачальником та ПП "Органік Сістемс" (далі - позивач), як покупцем укладено Договір поставки № СН-1, за змістом п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити в обумовлені договором строки покупцеві визначений в п.п. 1.2. цього договору товар, а покупець зобов'язався оплатити та прийняти товар (а.с.9-10).

Товар , що підлягає поставці згідно умов договору: селітра аміачна 50 кг, у кількості 136 тон на загальну суму 1028160,00 грн. з ПДВ (п. 1.2. договору).

Поставка Товару за цим договором здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором Постачальника протягом 90 днів із дня повної оплати Товару. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної окремої партії товару в межах періоду поставки. Партія товару повинна бути кратна технічній нормі завантаження вагону, цистерни або контейнеру (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, у випадку несвоєчасної поставки товару Покупцю, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Прострочення поставки понад 20 календарних днів за рішенням покупця визнається відмовою постачальника від взятих на себе зобов'язань і веде до розриву договору в односторонньому порядку. При цьому постачальник повертає суму сплачену покупцем передоплати відповідно до умов цього договору на розрахунковий рахунок покупця протягом трьох банківських днів з моменту розірвання договору. Постачальник також сплачує покупцю суму відсотків (20% річних) від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника і до дня повернення суми передоплати відповідно до умов цієї статті договору (5.10. договору).

17 лютого 2017 року позивачем перераховано із посиланням у призначенні платежу на договір №СН67 відповідачу 1028160,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6354 від 17.02.2017, яке містить відмітку про проведення банком 17.02.2017 р. (а.с.11).

Доказів виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару, або повернення коштів - матеріали справи не містять.

Позивач звернувся до відповідача з листом № ОС/Ис111 від 22.05.2017 р., у якому викладено вимогу повернення коштів в розмірі 1 028 160,00 грн. через неможливість своєчасного виконання умов договору (а.с. 12).

Листом б/н б/д відповідач повідомив позивача про можливість повернення коштів починаючи з вересня 2017 року та просив надати можливість здійснити таке повернення частинами без нарахування штрафних санкцій (а.с. 13).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч умов договору не виконано обов'язку з поставки передплаченого товару та суму передплати позивачу не повернуто.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", за умовами якої переказ коштів є завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача в контексті ст. 253 ЦК України, за змістом якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події з якою пов'язано її початок, отже на думку відповідача оскільки кошти сплачено 17.02.2017, відповідач мав виконати зобов'язання протягом 90 днів, з 18.02.2017 по 18.05.2017 включно, отже першим днем порушення є 19.05.2017; з урахуванням п. 5.10, без розірвання договору підстави для стягнення 20% річних відсутні; обов'язок з повернення авансу не можна розцінювати, як грошове зобов'язання, що за доводами апелянта виключає застосування нарахування на вказану суму плату за користування чужими грошовими коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач (з посиланням на п. 3.3, договору, відповідно якого відрахування строку починається з моменту оплати, а не зарахування) зазначає про те, що платіжний документ позивача, яким перераховано аванс надійшов у банк та був виконаний останній протягом операційного дня 17.02.2017 р.; можливість нарахування процентів на суму попередньої оплати передбачено ч. 3 ст. 693 та ст. 536 ЦК України; реалізація покупцем права вимоги на повернення попередньої оплати свідчить про відмову від прийняття неналежного виконання його контрагентом зобов'язань за договором.

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 ЦК України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Строку дії вказаний договір не містить.

За змістом п. 7.5 Договору, у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються нормами чинного законодавства.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів здійснення відповідачем поставки позивачу визначеного договором товару у передбачені строки - матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2. ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до відома продавця.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 28.11.2011 р. у справі № 3-127гс11.

Враховуючи, що відповідачем у визначені Договором строки не здійснено поставку оплаченого позивачем товару та те, що останній реалізував свої право щодо направлення відповідачу вимоги про повернення попередньої оплати (тобто відмовився від прийняття неналежного виконання відповідача), яку відповідачем залишено без належного реагування, а також з огляду остаточне підтвердження своїх намірів шляхом звернення з даним позовом, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1028160,00 грн. попередньої оплати є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України визначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Прострочення поставки понад 20 календарних днів за рішенням покупця визнається відмовою постачальника від взятих на себе зобов'язань і веде до розриву договору в односторонньому порядку. При цьому постачальник повертає суму сплачену покупцем передоплати відповідно до умов цього договору на розрахунковий рахунок покупця протягом трьох банківських днів з моменту розірвання договору. Постачальник також сплачує покупцю суму відсотків (20% річних) від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати покупцем на розрахунковий рахунок постачальника і до дня повернення суми передоплати відповідно до умов цієї статті договору (5.10. договору).

Вказаним пунктом договору визначено, що у випадку прострочення постачальником виконання зобов'язань, покупцем може бути прийнято рішення про одностороннє розірвання договору і у такому випадку постачальника має повернути суму попередньої оплати. Доказів вчинення позивачем зазначених дій матеріали справи не містять.

З наявного у матеріалах справи листування сторін вбачається, що після звернення з вимогою про повернення попередньої оплати від 22.05.2017 р. сторонами велись перемовини щодо вирішення питання несвоєчасної поставки передплаченого товару, проте згоди досягнуто не було (а.с. 31-38).

Остаточна реалізація позивачем передбаченого ч. 2 ст. 693 ЦК України права на повернення попередньої оплати відбулась шляхом звернення зі вказаним позовом. Наслідком цього, за змістом ч. 3 зазначеної статті, визначено нарахування на суму попередньої оплати процентів відповідно до 536 ЦК України, якою передбачено можливість встановлення розміру таких процентів у договорі, що і було здійснено сторонами у останньому реченні п. 5.10 договору, яке не ставить нарахування процентів за користування чужими коштами у залежність від факту розірвання договору, а лише визначає період нарахування таких відсотків, початком якого визначено моменту перерахування покупцем суми попередньої оплати, якою в силу наявності на платіжному дорученні №6354 відмітки про проведення банком є 17.02.2017 р.

Те, що позивач належним чином реалізував своє право вимоги на повернення передоплати, свідчить про те, що після вчинення таких дій у відповідача виник обов'язок за повернення сплаченої позивачем передоплати та сплати 20 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи викладене, посилання відповідача, як на відсутність підстав для нарахування 20% річних з огляду на те, що договір не є розірваним, колегією суддів відхиляються.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, плата за користування чужими грошовими коштами має нараховуватись за період з 17.02.2017 р. по 29.11.2017 р. та за кожний день прострочення у загальному розмірі складає 161125,35 грн. і підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також, з посиланням на п.5.2. договору позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 131 801,66 грн.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, п. 4 ст. 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення не грошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

При цьому, відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 р. у справі №910/29752/15, для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка товару за цим договором здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором Постачальника протягом 90 днів із дня повної оплати Товару.

Враховуючи те, що здійснену позивачем передоплату проведено банком 17.02.2017 р. та те, що саме зі вказаного дня має обраховуватись 90 денний строк поставки товару, останнім днем такого строку було 17.05.2017 р.

Отже прострочення виконання цього обов'язку почалось з 18.05.2017 р., а тому позивачем вірно обраховано період прострочення за яких підлягає нарахування пеня (з 18.05.2017 по 18.11.2017 р.), яка складає 131 801,66 грн. та підлягає стягненню у вказаній сумі, а доводи апеляційної скарги у вказаній частині є безпідставними.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі № 925/1375/17 залишити без змін.

3. Справу №925/1375/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

Г.А. Жук

Дата складення повного тексту - 07.03.2018 р.