КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. Справа№ 925/1223/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Бойко І.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 05 березня 2018 року.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 (дата підписання повного тексту рішення - 14.12.2017)

у справі № 925/1223/17 (суддя - Потапенко В.В.)

за позовом Заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави

в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради

до Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Комунальне підприємство "Уманське ремонтно - експлуатаційне управління №3"

про повернення нежитлового приміщення, стягнення неустойки та заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовними вимогами до Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича та просив стягнути з відповідача заборгованість з плати за оренду приміщень в сумі 8 413 грн. 32 коп. та неустойку, нараховану за прострочення термінів повернення об'єкта оренди за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 в сумі 261 372 грн. 60 коп. Зобов'язати ФОП Джумагазієва Анатолія Карімовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності територіальної громади міста Умань - нежитлове приміщення магазину, загальною площею 186,3 м2, розміщене за адресою: 20300, Черкаська область, м.Умань, вул. Комарова, 3, балансоутримувачу комунальному підприємству "Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку дії договору оренди відповідач неналежним чином виконав зобов'язання щодо повернення орендованого майна, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення орендну плату за червень та вересень 2017 в розмірі 8413 грн. 08 коп., неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з 01.09.2014 по 01.09.2017, сплата якої передбачена приписами ч.2 ст.785 ЦК України, в розмірі 261 372 грн. 60 коп., а також вимога про зобов'язання відповідача повернути по акту прийому-передачі орендоване майно.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 (повний текст складено 14.12.2017) у справі № 925/1223/17 позовні вимоги заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича на користь комунального підприємства "Уманське ремонтно - експлуатаційне управління №3" - 257 904 грн. 92 коп. неустойки.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича на користь прокуратури Черкаської області - 5468 грн. 57 коп. судового збору.

Зобов'язано Фізичну особу - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності територіальної громади міста Умань - нежитлове приміщення магазину загальною площею 186,3 кв.м. розміщене в будинку за адресою: Черкаська область., м. Умань., вулиця Комарова, 3, балансоутримувачу комунальному підприємству "Уманське ремонтно - експлуатаційне управління №3".

Провадження у справі в частині стягнення 8 413 грн. 32 коп. заборгованості з орендної плати припинено. У решті позову відмовлено.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку, своє зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення не виконав, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням Фізична особа - підприємець Джумагазієв Анатолій Карімович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що рішення Господарського суду Черкаської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що він фактично не вступив в орендні правовідносини за договором №3/2010 від 08.02.2010, оскільки майно по акту приймання-передачі не отримував; суд першої інстанції невірно застосував ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки стягнення з орендаря грошових коштів фактично застосовується у трикратному розмірі та, на думку відповідача, нарахування неустойки за неповернення орендованого майна має узгоджуватися з нормою ч. 6 ст. 232 ГК України; позивачем пропущено строк нарахування неустойки та стягнення неустойки не було передбачено безпосередньо в договорі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича по справі № 925/1223/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий судя - Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 у справі №925/1223/17.

14.02.2018 заступник керівника Уманської місцевої прокуратури надіслав до Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Визначає про безпідставність тверджень апелянта про те, що ФОП Джумагазієв А. К., нібито, не вступив в орендні правовідносини за договором №3/2010 від 08.02.2010. Так, відповідач прийняв по акту приймання-передачі спірний об'єкт оренди від 22.03.2006 на підставі договору оренди №68 від 22.03.2006 та продовжував використовувати зазначений об'єкт після укладання договору оренди №3/2010 від 08.02.2010. Крім того, на думку заступника керівника Уманської місцевої прокуратури, фактом користування спірним приміщенням є те, що відповідач сам у відзиві на позовну заяву вказав, що не передає орендоване майно орендодавцю, оскільки не зможе в подальшому встановити об'єктивну вартість проведених ним поліпшень. Також зауважив, що посилання апелянта на не правильне застосування судом ч. 2 ст. 785 ЦК України не грунтується на вимогах законодавства.

14.02.2018 позивач надіслав до Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. В обґрунтування відзиву позивач зазначив, що відповідач робить хибний висновок про те, що він не вступив у орендні правовідносини за договором №3/2010 від 08.02.2010, оскільки відповідач не надав доказів того, що повернув балансоутримувачу прийняте майно по акту від 22.03.2006, а тому акт приймання-передачі від 22.03.2006 є належним доказом факту користування орендарем спірним приміщенням.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 призначено розгляд справи на 05.03.2018.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання, призначене на 05.03.2018, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та роздруківкою з сайту "Укрпошта", наявних у матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

Прокурор у судовому засіданні 05.03.2018 заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2018 заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача, просила у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого Господарського суду Черкаської області не підлягає зміні чи скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.03.2006 за актом приймання-передачі приміщення в оренду балансоутримувачем третьою особою було передано відповідачу приміщення в будинку по вул. Комарова, 3, загальною площею 186,3 кв.м, на підставі попереднього договору оренди нежитлового приміщення №68 від 22.03.2006.

08.02.2010 між відділом комунального майна Уманської міської ради (правонаступником якого є відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради) та Фізичною особою - підприємцем Джумагазієвим Анатолієм Карімовичем було укладено договір оренди №3/2010 нежитлового приміщення (далі - "договір") - магазину, загальною площею 186,3 кв.м, розміщеного в будинку за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Комарова, 3, який знаходиться на балансі комунального підприємства "Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1". Вартість об'єкта визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 29.05.2009 і становить за незалежною оцінкою 167 300 гривень без ПДВ.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що майно передається в оренду для розміщення виставки столярних виробів.

Відповідно до пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передавання.

Як зазначено в пункті 3.1. договору орендна плата встановлена за результатами конкурсу на право оренди майна міської комунальної власності (протокол засідання конкурсної комісії від 02.02.2010) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2010 - 1 535 грн.

Згідно з п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно, з моменту фактичного вступу в користування, на підставі акту приймання-передання, згідно з рахунком одержувача коштів - відділу житлового господарства Уманської міської ради, авансовими платежами, до 15 числа поточного місяця.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць.

Відповідно до п. 3.7. договору сторони у разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату включно по день (дату) передачі балансоутримувачу об'єкта оренди за актом приймання-передавання, один примірник акту надає орендодавцю. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій.

Як встановлено в п. 5.1. договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору у 15-денний термін звільнити об'єкт і повернути його в належному стані балансоутримувачу по акту та відшкодувати збитки або втрати (повної або часткової) останнього, в разі погіршення стану орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з п. 8.1 договору даний договір укладено до трьох років і діє він з 08 лютого 2010 до 05 лютого 2013 включно.

Відповідно до пункту 8.4 чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Позивач неодноразово направиляв відповідачу листи, а саме: №59 від 01.03.2013 з вимогою про сплату заборгованості по орендній платі, про звільнення об'єкта оренди та передачу його по акту балансоутримувачу; №224 від 18.09.2013 про припинення договору оренди, звільнення спірного об'єкта, передачу його балансоутримувачу по акту приймання-передавання та про можливість нарахування неустойки у розмірі подвійної облікової плати за користування річчю за час прострочення повернення об'акта оренди; №255 від 29.10.2013 про неможливість продовження договору у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору; №204 від 20.10.2016 про негайне звільнення спірного приміщення та про нарахування відповідачу неустойки на підставі статті 785 ЦК України за час прострочення повернення об'єкта оренди.

Аналогічні листи за №165 та №226 були направлені відповідачу відповідно 24.04.2017 року та 09.06.2017.

У газеті "Уманська зоря" від 02 вересня 2016 №38 (16843) та на офіційному сайті Уманської міської ради і її виконавчого комітету було оприлюднено оголошення про конкурс на право оренди нежитлових приміщень, загальною площею 186,3 кв.м в будинку за адресою: м. Умань, вулиця Комарова. 3. Рішенням комісії з проведення конкурсу на право оренди майна міської комунальної власності (протокол №05/2016 додаткового засідання комісії від 10 жовтня 2016 року) переможцем конкурсу був визначений ФОП Джумагазієв А.К., який запропонував місячний розмір орендної плати - 22400 грн. Відповідачу 10.10.2016 року було направлено лист за №173 "Про результати конкурсу" та проект договору оренди для підписання, які він отримав 10.10.2016 року. Від підписання проекту договору оренди відповідач відмовився. Рішенням комісії з проведення конкурсу на право оренди майна міської комунальної власності (протокол №06/2016 від 27.10.2016 року) Джумагазієв А.К. був виключений з числа учасників конкурсу і переможцем згідно з рішенням додаткового засідання комісії з проведення конкурсу на право оренди майна міської комунальної власності (протокол №08/2016 від 11 квітня 2017 року) визнано іншого учасника - фізичну особу підприємця Поліщук Сергія Степановича, з яким відповідач 25 квітня 2017 уклав договір оренди №40/2017 нежитлових приміщень 1-го поверху та підвалу, загальною площею 186,3 кв.м, в житловому будинку за адресою: Черкаська область, м. Умань, вулиця Комарова, 3. Рішення комісії про визначення іншого учасника відповідач не оскаржував.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено в п. 8.1 договору строк дії договору встановлено до 05.02.2013 включно та оскільки його дія не продовжувалась, то він припинив свою дію 06.02.2013 у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір припинив свою дію 06.02.2013, але спірне нерухоме майно не було повернуто відповідачем балансоутримувачу по акту приймання-передачі. Крім того, спірне майно продовжує знаходитися у користуванні відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про зобов'язання ФОП Джумагазієва Анатолія Карімовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності територіальної громади міста Умань - нежитлове приміщення магазину, загальною площею 186,3 м2, розміщене в будинку за адресою: 20300, Черкаська область, м.Умань, вул. Комарова, 3, балансоутримувачу комунальному підприємству "Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3" є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3.7. договору у разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату включно по день (дату) передачі балансоутримувачу об'єкта оренди за актом приймання-передавання, один примірник акту надає орендодавцю. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов"язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, навіть після закінчення дії договору, відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату до моменту повернення майна за актом приймання-передачі.

Так, позивач нарахував до стягнення з відповідача 8413 грн. 32 коп. заборгованості з плати за оренду спірних приміщень за червень і вересень 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення в цій частині позовних вимог на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України, в редакції на момент винесення рішення, оскільки у процесі судового розгляду справи відповідач надав квитанції від 05.10.2017 року та від 13.10.2017, згідно яких ним повністю погашена заборгованість з орендної плати, заявлена прокурором до стягнення. Таким чином, предмет спору став відсутній вже після пред'явлення позову у частині стягнення 8413 грн. 32 коп. заборгованості з орендної плати.

Згідно з ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну та розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач після закінчення строку дії договору не повернув і не намагався повернути об'єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжував користування орендованим майном, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неповернення об'єкту оренди за договором у період, зокрема, з вересня 2014 по серпень 2017 відбулося виключно з вини самого відповідача, що є умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, наведений судом першої інстанції дійшов висновку, що сума у розмірі 257 904 грн. 92 коп. неустойки (за вересень 2014) є арифметично правильною та нарахована відповідно до чинного законодавства.

Одночасно колегія суддів вважає, що твердження апелянта про застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 232 ГК України та спеціальної позовної давність в один рік відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності, передбаченої приписом пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України, є помилковим (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 20.03.2012 у справі №40/117).

Відповідно до пункту 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов"язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Враховуючи те, що чиним законодавством, що регулює орендні правовідносини (ст. 785 ЦК України) встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди після закінчення строку дії договору, тому посилання апелянта про зменшення строку нарахування неустойки за прострочення виконання зобов'язання до шести місяців (ч. 6 ст. 232 ГК України) є безпідставним.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 18.04.2011 у справі №30/190, від 18.04.2011 у справі № 30/191, від 26.12.2011 у справі №5005/2712/2011.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Джумагазієва Анатолія Карімовича на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі №910/17508/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 у справі №925/1223/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1223/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та у строки, встановлені Главою 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.03.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун