КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. Справа№ 910/18696/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 13.03.2018

розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017, повний текст якого підписаний 29.12.2017,

у справі № 910/18696/17 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопроммаркет"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС"

про стягнення 1 804 078,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопроммаркет" 1 713 314,34 грн. основної суми боргу, 61 985,88 грн. пені, 7 436,10 грн. 3% річних, 21 342,59 грн. інфляційних втрат, 27 061,19 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції проігноровано положення ст. 42 ГПК України, чим порушено процесуальне право відповідача на участь у судовому процесі, а також не надав можливості відповідачу надати свої доводи для повного та всебічного з'ясування обставин справи, у зв'язку із тим, що відповідач у судове засідання 29.11.2017 не з'явився, відповідь на позов не надав, про час і місце проведення засідання був повідомлений, проте у зв'язку із спробою мирного врегулювання судового спору у справі між сторонами, не маючи можливості з'явитись в судове засідання - надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу на примирення сторін, яке було також проігноровано судом першої інстанції.

Скаржник зазначає, що у зв'язку із відсутністю у відповідача можливості надати докази своєї правоти у засіданні суду першої інстанції 29.11.2017 такі докази відповідач надає у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

01.02.2018 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 завершено підготовчі дії у справі № 910/18696/17. Призначено справу до розгляду на 13.03.2018.

12.03.2018 від позивача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання, в якому позивач просить розглядати справу без участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання 13.03.2018 не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 110.

Згідно із ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.03.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір № 01032017 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач, за договором виконавець, зобов'язався виконувати ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів відповідача, за договором замовника, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати виконані роботи на умовах, визначених цим договором.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 3.2.1 договору відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок згідно із актами виконаних робіт, на умовах визначених договором.

Згідно із п. 4.1 договору відповідач сплачує позивачу вартість визначених робіт протягом 20-ти календарних днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Факт виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт за договором за період з 20.04.2017 по 03.10.2017 на загальну суму у розмірі 1 774 873,23 грн. підтверджується підписаними позивачем та відповідачем актами наданих послуг, а саме: № 37 від 20.04.2017, № 38 від 21.04.2017, № 39 від 21.04.2017, № 40 від 24.04.2017, № 41 від 24.04.2017, № 43 від 03.05.2017, № 44 від 04.05.2017, № 45 від 04.05.2017, № 46 від 04.05.2017, № 47 від 05.05.2017, № 56 від 19.06.2017, № 57 від 19.06.2017, № 58 від 19.06.2017, № 59 від 20.06.2017, № 60 від 20.06.2017, № 61 від 20.06.2017, № 62 від 20.06.2017, № 63 від 16.08.2017, № 64 від 16.08.2017, № 65 від 16.08.2017, № 67 від 18.09.2017, № 68 від 18.09.2017, № 69 від 18.09.2017, № 71 від 02.10.2017, № 72 від 02.10.2017, № 73 від 02.10.2017, № 74 від 03.10.2017, № 75 від 03.10.2017.

В актах зазначено, що відповідачем роботи прийнято без зауважень та заперечень, щодо кількості, якості та вартості виконаних робіт, а тому роботи є такі які прийняті відповідачем на загальну суму у розмірі 1 774 873,23 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем, частково, на суму у розмірі 61 558,89 грн. були оплачені виконані позивачем роботи, що не заперечується відповідачем, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 1 713 314,34 грн.

Докази повної сплати відповідачем за виконані позивачем роботи згідно із договором, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості перед позивачем у розмірі 1 713 314,34 грн., за виконані позивачем роботи за договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 713 314,34 грн. заборгованості, є такою, що відповідає вимогам ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України та підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 5.2 договору у випадку затримки оплати відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок пені, доданий позивачем до позовної заяви, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 61 985,88 грн. є правильною, нарахованою із дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем, перевіривши розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, доданий до позовної заяви, з урахуванням суми заборгованості у розмірі 1 713 314,34 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 21 342,59 грн. та 3% річних у розмірі 7 436,10 грн. і вважає зазначені суми правильними та обгрунтованими.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 про порушення провадження у справі № 910/18696/17 отримано відповідачем 10.11.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 334, а отримання відповідачем 27.11.2017 ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 про відкладення розгляду справи № 910/18696/17 на 29.11.2017 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 730.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Провадження у справі у суді першої інстанції порушено 30.10.2017, тоді як рішення датовано 29.11.2017, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався правом ані надати відзив на позовну заяву, ані взяти участь у судових засіданнях як 22.11.2017, так і 29.11.2017.

Також слід зазначити, що відповідачем не надано доказів вживання заходів щодо мирного врегулювання судового спору ані до господарського суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, а наявність такого наміру відповідача заперечується позивачем.

Нормами ГПК України не передбачено обов'язку суду повторно відкладати розгляд справи через нез'явлення в засідання представника сторони.

Таким чином, судом першої інстанції у цій частині були дотримані норми процесуального права про права та обов'язки сторін у судовому процесі.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі 910/18696/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17.

Отже, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що майнові права позивача у спірних правовідносинах були порушені відповідачем, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопроммаркет" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено інших обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/18696/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич