КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Справа№ 911/2625/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Андрієнка В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Ющенко І.М., довіреність № 2-15/62 від 05.01.2018;

від першого відповідача - Онішкевич М.М., адвокат, довіреність № 67 від 14.02.2018;

від другого відповідача - Костюченко І.В. - ордер 209766 від 15.01.2018 та Герасименко Т.В. довіреність № 27-640/17 від 10.01.2017;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2625/17 (суддя Щоткін О.В., м. Київ, повний текст складено - 12.12.2017) за позовом Броварської міської ради Київської області до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" про зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Броварської міської ради Київської області до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання передати гуртожиток до комунальної власності територіальної громади.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2625/17 позов задоволено повністю; зобов'язано публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до комунальної власності територіальної громади м. Бровари, в особі Броварської міської ради Київської області гуртожиток по бульв. Незалежності, 3-Б в м. Бровари, Київської області разом з об'єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей гуртожиток.

При прийнятті даного рішення місцевий господарський суд виходив з доведеності наявності підстав для передачі спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачі звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2625/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що гуртожиток не було включено до статутного фонду ПАТ "Броварський завод пластмас", а також на те, що спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", оскільки після набрання ним чинності, а саме 22.07.2009 року виконавчим комітетом Броварської міської ради було видано ЗАТ "Броварський завод пластмас" свідоцтво про право власності на зазначений гуртожиток.

Також, скаржники вказують на дійсність іпотечного договору та зазначають про набуття першим відповідачем права власності на гуртожиток.

Крім цього, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" саме в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до комунальної власності територіальної громади гуртожиток, оскільки, за доводами скаржника, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а Фонд та Уповноважена особа здійснюють функції виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Представники апелянтів - відповідачів у справі в судовому засіданні підтримали вимоги за апеляційними скаргами.

Представник позивача проти апеляційних скарг заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Третя особа - правом на участь представника в судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; ухвали суду направлялися за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою в даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.

Враховуючи те, що відсутність в судовому засіданні представника третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційних скарг, вони розглянуті судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині задоволення позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з наступних підстав.

Між Фондом державного майна України (продавець) та Організацією орендарів орендного підприємства "Броварський завод пластмас" (покупець) 24 грудня 1993 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Броварський завод пластмас", вартість державної частини якої складає 13 177 184 тис. карб.

Згідно п. 3 договору право власності на майно цілісного майнового комплексу ОП "Броварський завод пластмас", що приватизується, переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийомки-передачі. До цього часу державне майно знаходиться у покупця на праві повного господарського відання.

Як вбачається з листа голови Фонду державного майна України, направленого Президенту правління АТ "Броварський завод пластмас" за № 035-329 від 02.04.1996 року, до якого додано як додаток Перелік об'єктів, які були передані організації орендарів ОП "Броварський завод пластмас" у власність, останній отримав об'єкти нерухомості, в тому числі і гуртожиток по бульв. Незалежності, 3-б в м. Бровари (п. 22 Переліку).

В свою чергу, 06.08.2009 року між відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний Банк" (іпотекодержатель) та закритим акціонерним товариством "Броварський завод пластмас" (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, відповідно до п. 2 якого розділу "Предмет іпотеки" значиться гуртожиток загальною площею 4 883,7 кв.м., що заходиться за адресою Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 3б та належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ССІ 515820, виданого 22.07.2009 Виконавчим комітетом Броварської міської ради, на підставі рішення №28 від 21.01.2013 та рішення № 341 від 14.07.2009, право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації".

У зв'язку з невиконанням позичальниками своїх зобов'язань за кредитними договорами 13.05.2016 за результатом застосування позасудового врегулювання в порядку статей 36 та 37 Закону України "Про іпотеку" публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" набуло право власності на предмет іпотеки - гуртожиток загальною площею 4 883,7 кв.м., що заходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 3б.

Зазначена обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 13.05.2016 №59061113.

Позивач, посилаючись на приписи ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", вказує на те, що всупереч нормам вказаного закону, між відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та закритим акціонерним товариством "Броварський завод пластмас" було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки якого є, зокрема, є спірний гуртожиток, на який згодом Банком набуто право власності та не здійснюється передача до комунальної власності.

Так, предметом позову є вимоги позивача до відповідачів про зобов'язання передати вказаний гуртожиток до комунальної власності територіальної громади.

Судом першої інстанції вказані вимоги були задоволені повністю та зобов'язано публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до комунальної власності територіальної громади м. Бровари, в особі Броварської міської ради Київської області гуртожиток по бульв. Незалежності, 3-Б в м. Бровари, Київської області разом з об'єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей гуртожиток.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для передачі спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади, разом з тим, вважає задоволення позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб необґрунтованим, виходячи з наступного.

У відповідності до розділу І Статуту ПАТ "Броварський завод пластмас", приватне акціонерне товариство "Броварський завод пластмас" є правонаступником публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас", що було створено на підставі рішення установчих зборів засновників товариства від 08.02.1995 року шляхом перетворення в закрите акціонерне товариство орендного підприємства "Броварський завод пластмас", яке через оренду з викупом приватизувало цілісний майновий комплекс державного підприємства "Броварський завод пластмас" відповідно до діючого законодавства України.

Згідно Свідоцтва на право власності від 24.12.1994 за реєстраційним номером П-413, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що останнє посвідчує право власності на майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Броварський завод пластмас", промвузол, видане покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Броварською міською державною нотаріальною конторою 24.12.1993, а також акту прийому-передачі від 15.04.1994 року між покупцем та Фондом державного майна України згідно з ЗУ "Про приватизацію майна державних підприємств" від 04.03.1992 року.

Вказане Свідоцтво підтверджує, що покупець є власником вищезгаданого цілісного майнового комплексу.

На підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002, 21.01.2003 року виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області прийняв рішення № 28 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" щодо оформлення права власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться в м. Бровари, Промвузол (згідно додатку 1).

У відповідності до Переліку об'єктів нерухомого майна, що належить на правах власності Закритому акціонерному товариству "Броварський завод пластмас", що утворилось шляхом перетворення з орендного підприємства "Броварський завод пластмас", увійшов, в тому числі, і гуртожиток за адресою м. Бровари, Промвузол (п.16).

На підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради, 22.07.2009 року, за ЗАТ "Броварський завод пластмас" проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно (Витяг за номером 23371752, копія якого міститься в матеріалах справи) та видано Свідоцтво про право власності на гуртожиток за адресою Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 3б.

У відповідності до чинного законодавства, акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про акціонерні товариства", Статут акціонерного товариства повинен містити відомості про розмір статутного капіталу.

Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, який гарантує інтереси його кредиторів (ч. 1 ст. 14 ЗУ "Про акціонерні товариства").

У відповідності до п. 4.2 статуту Товариства, його статутний капітал становить 22 000 000,00 грн.

Статутний капітал товариства складається виключно з простих іменних акцій та поділений на 2 200 000 простих іменних акцій номінальною вартістю 10 грн. кожна.

Тобто відсутність переліку майна в самому Статуті не означає, що останнє не увійшло до статутного капіталу з тих підстав, що діяльність акціонерного товариства передбачає внесення до Статуту лише відомостей про розмір статутного капіталу.

Таким чином, цілісний майновий комплекс, в тому числі і спірний гуртожиток, з моменту укладення договору купівлі-продажу між Фондом державного майна та Організацією орендарів орендного підприємства "Броварський завод пластмас" в процесі перетворення товариства із власності останнього не вибувало, а лише переходило від товариства "Броварський завод пластмас" однієї форми власності до цього ж товариства в процесі реорганізації, а відтак стверджувати, що до статутного фонду вказане майно не увійшло, немає підстав.

Стосовно доводів апелянтів про те, що гуртожиток не було включено до статутного фонду ПАТ "Броварський завод пластмас", то вони є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

При цьому, слід зазначити, що у випадку погодження із наведеними доводами скаржників та відповідно, якщо вважати, що гуртожиток не увійшов до статутного фонду та не був переданий до комунальної власності, отже він залишився у державній власності, а тому відповідно не міг бути переданий в іпотеку та у такому випадку також підлягає передачі.

Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" набрав чинності 01 січня 2009 року.

У відповідності до вказаного Закону сфера його дії поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом незалежно від форми власності, крім гуртожитків, що знаходяться на балансі військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України.

Статтею 3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: 1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; 2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена в строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад; 3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону; 4) гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; 5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Спірний гуртожиток, який розташований за адресою: м. Бровари бульвар Незалежності, 3б, увійшов до статутного фонду третьої особи - ПрАТ "Броварський завод пластмас" в процесі приватизації, про що вже вказувалося, а отже, в силу вказаних вимог Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" зазначений гуртожиток підлягає передачі у власність територіальної громади.

Стосовно доводів скаржників про те, що спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", оскільки після набрання ним чинності, а саме 22.07.2009 року виконавчим комітетом Броварської міської ради було видано ЗАТ "Броварський завод пластмас" свідоцтво про право власності на зазначений гуртожиток, слід зазначити наступне.

Так, вказаний Закон не містить заборони щодо видачі свідоцтв про право власності на гуртожитки, та відповідно набуття у власність таких гуртожитків після набрання чинності вказаним Законом не звільняє товариства, до статутного капіталу яких увійшли ці гуртожитки, від обов'язку передачі їх у власність територіальних громад.

Отже, посилання скаржників на вказані обставини підставою для відмови у задоволенні позову бути не можуть.

Щодо посилання скаржників на дійсність Іпотечного договору, то його чинність не може бути підставою для не передачі предмету іпотеки - гуртожитку у власність територіальної громади з огляду на вказані вище вимоги Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" в частині обов'язкової передачі гуртожитків у власність територіальних громад, а також враховуючи укладення іпотечного договору після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вказаний гуртожиток згідно зазначених вище вимог Закону підлягає передачі у власність територіальної громади.

Згідно п. 5 ст. 3 вказаного Закону рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Враховуючи те, що перший відповідач, як іпотекодержатель, задовольнив свої вимоги шляхом застосування позасудового врегулювання в порядку статей 36 та 37 Закону України "Про іпотеку" та набув право власності на предмет іпотеки - гуртожиток загальною площею 4 883,7 кв.м., що заходиться за адресою Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 3б, саме публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" слід зобов'язати передати вказане майно у власність територіальної громади.

Отже, позовні вимоги до першого відповідача є обґрунтованими.

В свою чергу, зобов'язання публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до комунальної власності територіальної громади об'єкт нерухомості є необґрунтованим, виходячи з наступного.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк") та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

На підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 22 лютого 2016 р. № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" на два роки до 19 березня 2018 року включно.

Згідно положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація та ліквідація банку здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який призначає Уповноважену особу та делегує їй відповідні повноваження для забезпечення ефективної процедури під час здійснення тимчасової адміністрації виведення неплатоспроможного банку з ринку та його ліквідації, а також захисту прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 48 вказаного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Незалежно від особливого статусу банку, який знаходиться в процедурі виведення його з ринку, як неплатоспроможного, такий банк залишається самостійною юридичною особою. При цьому, Фонд та Уповноважена особа в межах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" здійснюють функції щодо виведення такого банку з ринку.

Частиною 1 ст. 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Отже, враховуючи вищевикладене, покладення відповідальності на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та відповідно зобов'язання публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до комунальної власності територіальної громади об'єкт нерухомості є необґрунтованим.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід було відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні у вказаній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині задоволення позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В решті - оскаржуване рішення залишається без змін.

Враховуючи необґрунтованість пред'явлення вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (частково) та апеляційної скарги Фонду покладаються на позивача.

В свою чергу, судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни слід покласти на її заявника - першого відповідача у справі, у зв'язку з обґрунтованістю позовних вимог до вказаної особи.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2625/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2625/17 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов Броварської міської ради Київської області до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" задовольнити повністю.

2. Зобов'язати публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 27 Т, код 19017842) передати до комунальної власності територіальної громади м. Бровари, в особі Броварської міської ради Київської області (07400, Київська обл., місто Бровари, ВУЛИЦЯ ГАГАРІНА, будинок 15, код 26376375) гуртожиток по бульв. Незалежності, 3-Б в м. Бровари, Київської області, разом з об'єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей гуртожиток.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 27 Т, код 19017842) на користь Броварської міської ради Київської області (07400, Київська обл., місто Бровари, ВУЛИЦЯ ГАГАРІНА, будинок 15, код 26376375) 800 грн. 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити повністю.».

4. Стягнути з Броварської міської ради Київської області (07400, Київська обл., місто Бровари, ВУЛИЦЯ ГАГАРІНА, будинок 15, код 26376375) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 17, код 21708016) 1 760 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни покласти на її заявника - першого відповідача у справі.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.03.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Андрієнко

М.А. Дідиченко