ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018р. справа № 905/2415/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

без повідомлення учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, м. Бахмут, Донецька область

на рішення господарського суду Донецької області
від14.12.2017 року (повний текст підписано 18.12.2017р. у м. Харкові)
у справі№905/2415/17 (суддя Курило Г.Є.)
за позовомОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком» м. Київ в особі Дніпропетровської філії ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком» м. Дніпро
до відповідача Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, м. Бахмут, Донецька область
простягнення заборгованості у сумі 48198,07грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах
ВСТАНОВИВ:

23.10.2017р. позивач, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» м.Київ особі Дніпропетровської філії ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком» м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, м.Бахмут, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 48198,07грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах (а.с.3-7).

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. по справі №905/2415/17 позовні вимоги задоволені у повному обсязі (а.с.125-127).

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у сумі 48 198,07грн., судовий збір у сумі 1600грн.

Судове рішення мотивовано доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань з компенсації витрат на відшкодування пільг за період з грудня 2015р. по листопад 2016р., а відтак позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.01.2018р. по вказаній справі виправлено описку в другому абзаці резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017 у справі №905/2415/17. Абзац другий резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017 по справі №905/2415/17 викладено в наступній редакції: Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84501, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57, ) на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства Укртелеком (01601 м.Київ, бул. ОСОБА_6, 18, ) в особі Дніпропетровської філії ОСОБА_5 акціонерного товариства Укртелеком (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, ) заборгованість в сумі 48198,07грн., судовий збір в сумі 1600грн. (а.с. 136).

Відповідач, Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. у даній справі, в якій просив рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. у справі №905/2415/17 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.141-143).

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування останнім факту, що згідно наданих відповідачем актів звіряння розрахунків заборгованості станом на 01.01.2016р. та 01.01.2017р., які підписані позивачем та відповідачем, заборгованість на вказані дати відсутня, але судом у рішенні зазначено про відсутність вказаного документу у матеріалах справи.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що згідно ч.6 ст.63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280 від 21.05.1997р. (з подальшими змінами) кошти державного бюджету, що передаються у вигляді дотацій та субвенцій, затверджуються у законі про Державний бюджет України для кожного відповідного місцевого бюджету згідно з Бюджетним кодексом України.

Апелянт зазначає, що у 2016р. з міського бюджету на підставі рішень Артемівської міської ради від 23.12.15 №6/76-1339 та від 12.01.16 №6/77-1370 були виділені асигнування на покриття витрат за кодами тимчасової та економічної класифікації видатків місцевого бюджету 090214 «Пільги окремим категоріям громадян з послуг зв»язку» в повному обсязі, що свідчить про те, що зобов»язання, які були прийняті місцевим бюджетом, були виконані відповідачем у повному обсязі.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Радіонова О.О., судді Попков Д.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою суду від 16.01.2018р. апеляційну скаргу було залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вказати поважні причини його пропуску, документів, які підтверджують повноваження начальника управління ОСОБА_7 на підписання апеляційної скарги, сплатити судовий збір в розмірі 2400 грн. за реквізитами Донецького апеляційного господарського суду та надати докази направлення апеляційної скарги з доданими до неї документами позивачу.

05.02.2018р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку із вказаними поважними підставами для його поновлення, оригінал платіжного доручення про сплату судового збору №163 від 29.01.2018р., а також докази які підтверджують повноваження начальника управління ОСОБА_7 на підписання апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 07.02.2018р. по справі 3905/2415/17 визнано причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною. Відновлено Управлінню соціального захисту населення Бахмутської міської ради пропущений процесуальний строк для подачі апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. по справі №905/2415/17, відкрито апеляційне провадження у справі №905/2415/17, зобовязано позивача до 20.02.2018р. включно надати суду відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Зобовязано апелянта до 20.02.2018р. включно надати суду докази надсилання апеляційної скарги з доданими до неї документами на адресу позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком» 01601, м. Київ, б-р. ОСОБА_6, 18. Зупинено дію рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017р.

Згідно ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2018р. призначено розгляд апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради на рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. по справі №905/2415/17 на 06.03.2018р. о 10-15год., без повідомлення учасників справи, відповідно ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що відповідного клопотання від учасників справи не надходило, а судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради з повідомленням учасників справи.

За результатами протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями змінено склад колегії суддів та сформовано наступний: головуючий суддя - Радіонова О.О., судді Попков Д.О. Стойка О.В. у зв»язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Чернота Л.Ф.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Складено протокол судового засідання відповідно до вимог ст. 223 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є юридичною особою (ідентифікаційний код 21560766), що підтверджується випискою з ЄДР, здійснює свою діяльність на підставі Статуту (а.с.53, 55-59).

ПАТ «Укртелеком» здійснюючи свою діяльність у сфері телекомунікації, надає телекомунікаційні послуги споживачам фізичним особам, в тому числі тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Дніпропетровська філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком», що підтверджено Положенням про Дніпропетровську філію ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укртелеком» (а.с.60-63).

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради є юридичною особою (), що підтверджено випискою з ЄДР та Положенням про Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у новій редакції (а.с.50-52,95-108).

В підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період грудня 2015 року по листопад 2016 року (а.с.12-45).

Позивач листом б/н від 01.09.2017р. звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування витрат повязаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року в сумі 48 198,07грн. протягом 7 днів з моменту отримання вимоги (а.с.46-48).

Факт направлення розрахунків видатків на відшкодування витрат повязаних з наданням пільг з грудня 2015 року по листопад 2016 року, вимоги про сплату заборгованості від 01.09.2017р. на адресу відповідача підтверджується описом вкладення до цінного листа та квитанцією Укрпошти від 04.09.2017р. (а.с.48).

Враховуючи наведене, зважаючи на бездіяльність відповідача, за останнім рахується заборгованість у сумі 48 198, 07грн., яка не відшкодована на момент подачі позову.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги з посиланням на норми ст.ст. 526, 598 ЦК України, ст. 48 Бюджетного кодексу України, постанову КМУ від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (зі змінами і доповненнями).

Згідно з ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч.2 ст.236 ГПК України).

Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, оскільки оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального права та прийнято з дотриманням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги зв»язку пільговим категоріям населення з грудня 2015р. по листопад 2016р.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України Про телекомунікації №1280-IV від 18.11.2003р., Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії №2017-III від 05.10.2000р., Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (зі змінами і доповненнями), Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (із змінами).

Як вже зазначалось вище, позивач протягом грудня 2015р. по листопад 2016р. надав телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Станом на день звернення з позовом до суду сума видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг склала 48 198,07грн.

Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за грудень 2015р. по листопад 2016р. відповідачем відшкодовані не були, у зв»язку з чим утворилась заборгованість у сумі 48198,07грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за вказаний період, які наявні у матеріалах справи (а.с.46-48).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування на відшкодування пільг в 2016 році та на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» субвенція з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг на послуги зв»язку та фінансування кредиторської заборгованості за 2015р. не передбачена (заперечення на позовну заяву, а.с.89-92).

Господарський суд Донецької області, враховуючи доведеність матеріалів справи факту неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов»язань з компенсації витрат на відшкодування наданих пільг за грудень 2015р. по листопад 2016р., позовні вимоги позивача задовольнив у повному обсязі, з висновком якого суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, який визначає правові засади формування та застосування відповідних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. № 203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 (надалі - Постанова №256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п.3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м.Бахмут, Донецька область є Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради. Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку та Постанови №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги. Пунктом 2 Постанови №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України N117 від 29.01.2003р. було запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення, відповідача визначено уповноваженим органом, який, в тому числі, здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Згідно з ч. 1 п. 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

У відповідності до п. 11 Положення уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», положень укладеного договору, з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007р. №535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов»язаних наданням пільг « 2-пільга» та Інструкції про порядок її заповнення, у встановлені строки позивачем була заповнена та надіслана відповідачу форма « 2-пільга» для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг на паперових та електронних носіях.

Пунктом 11 Постанови КМУ від 29.01.2003р. №117 встановлено, після отримання списків громадян, яким були надані послуги зв»язку на пільгових умовах за формою « 2-пільга» відповідач був зобов»язаний звірити інформацію, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача; у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей; скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга» та подати зазначені акти звіряння до фінансового органу Бахмутської міської ради.

Вимоги Постанови №117 кореспондуються з нормами п.5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, що затверджений Постановою №256.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період з грудня 2015р. по листопад 2016р. телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг цих послуг, згідно з формою « 2-пільга».

Відповідач був зобов»язаний щомісячно здійснювати розрахунки з позивачем, або у п»ятидений строк з дня отримання субвенції з державного бюджету, або за відсутності такої субвенції - за рахунок коштів місцевого бюджету.

Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» встановлено, що оскільки ст.530 ЦК України не визначена форма пред»явлення вимоги кредитором останній може здійснювати своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов»язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв»язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв»язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез»явлення на визначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу не пред»явленою.

Колегія суддів зазначає, що позивач, направляючи документи за формою "2-пільга" та "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов»язання в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов»язку про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення із здійсненням відшкодування витрат, пов»язаних з наданням за період з грудня 2015 року по листопад 2016р. в загальній сумі 48 198,07грн.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неналежного бюджетного фінансування, з огляду на наступне.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446, від 15.05.2012р. у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012р. у справі № 15/5027/715/2011.

Відповідно до ч.1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені в абзаці третьому п.2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов»язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012р. №309.

Порядком визначено, що бюджетні зобов»язання та бюджетні фінансові зобов»язання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства в бухгалтерському обліку виконання бюджетів та відображаються у звітності про виконання бюджетів. Обсяг бюджетних зобов»язань, взятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов»язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетним зобов»язаннями в поточному році.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що зобов»язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв»язку, компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з цього приводу спростовуються вищенаведеним та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За змагальним правилом обов»язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов»язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред»явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем, внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за грудень 2015 року по листопад 2016р., відповідачем відшкодовані не були, у зв»язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 48198,07грн., що доведено матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно неприйняття судом першої інстанції акту звіряння розрахунків, в якому міститься посилання на відсутність заборгованості станом на 01.01.2016р. та на 01.01.2017р. та зазначення на відсутність вказаного документу у рішенні суду, колегія суддів відхиляє, оскільки, в матеріалах справи міститься Акт господарського суду Донецької області від 30.11.2017р. №210/1, відповідно до якого, під час розкриття поштового конверту, який надійшов від Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, м.Бахмут, Донецька область копії вказаних актів не виявлено (а.с.113).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, м.Бахмут, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі №905/2415/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі №905/2415/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 06.03.2018р.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді Д. О. Попков

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Донецької обл.