РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018Справа № 910/22278/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ясні зорі-Полтавщина»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ММК ХОЛДІНГ»

про стягнення 108 808,81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився,

від відповідача Шашенок Я.В. (довіреність № 29/01 від 29.01.2018).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ясні зорі-Полтавщина» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ММК ХОЛДІНГ» (далі - відповідач) про стягнення 108 808,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 22486 від 08.02.2016 в частині оплати товару, поставленого позивачем за накладною № 5314 від 05.09.2016. Позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 108 808,81 грн., з яких: 69 500,00 грн. - основний борг, 22 927,39 грн. - пеня, 13 828,42 грн. - інфляційна складова боргу, 2 553,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22278/17 та призначено розгляд справи на 16.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13.02.2018.

09.02.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливістю врегулювання між сторонами спірних питань та у зв'язку з необхідністю зобов'язання позивача надати розрахунок ціни позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків у п'ять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються.

27.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована заява позивача, до якої додано розрахунок сум, що складають ціну позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2018 призначено судове засідання на 13.03.2018.

06.03.2018 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого сторона просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 22 927,39 грн. у зв'язку з пропущенням строку позовної давності; визнати за відповідачем 43 958,00 грн. основного боргу, 1 615,00 трьох процентів річних та 9 323,49 грн. інфляційних; в іншій частині позову відмовити.

У судовому засіданні 13.03.2018 представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві та зазначив, що самим позивачем у позовній заяві вказано, що борг виник за накладною № 5314 від 05.09.2016, інших первинних документів (накладних), у тому числі перерахованих в підписаному зі сторони постачальника акті звірки взаєморозрахунків, суду надано не було. Відповідач погоджується з тим, що після 05.09.2016 (дата спірної накладної) позивачем було додатково поставлено товар на суму 23 312,3 грн. за накладною 5371 від 07.09.2016. Отже, якщо скласти вартість товару за цими двома накладними (95 920,24 грн. + 23 312,30 грн.=119 232,54 грн.) та відняти суми оплат, здійснених у період з 05.09.2016 (дата поставки) по 12.01.2017, залишиться сума боргу в розмірі 43 958,00 грн. На підтвердження поставки товару та здійснених оплат на інші суми позивачем первинної бухгалтерської документації не надано, інші накладні до предмету позову не включено самим позивачем, що може бути підставою для пред'явлення окремого позову.

Представник позивача в судове засідання жодного разу не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відповідь на відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

08.02.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Ясні зорі-Полтавщина» (постачальником) та товариством з обмеженою відповідальністю «ММК ХОЛДИНГ» (покупець) був укладений договір поставки № 22486 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупцю або зазначеному ним вантажоотримувачу товар (м'ясопродукція свинина), а покупець прийняти та оплатити зазначений товар на умовах даного договору.

За умовами п. 1.2 договору товар поставляється партіями, найменування, асортимент, категорія, кількість та ціна кожної партії товару зазначається у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною цього договору.

За умовами п. 2.1 договору ціна товару на кожну окрему партію товару відображається у товарній накладній, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Оплата кожної партії товару здійснюється шляхом 100% післяоплати протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту поставки товару.

Як зазначає позивач у позові, постачальник поставив відповідачу товар згідно з видатковою накладною № 5314 від 05.09.2016 та товарно-транспортної накладної № Р5314 від 05.09.2016 на суму 95 920,24 грн., проте, відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору, поставлений позивачем товар за вищевказаною видатковою накладною та товарно-транспортною накладною останньому не оплатив у сумі 69 500,00 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок порушення відповідачем свого обов'язку сплатити позивачу грошові кошти за отриманий товар.

У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав суму основного боргу в розмірі 43 958,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Враховуючи, що підставою звернення з даним позовом до суду позивач зазначив лише видаткову накладну № 5314 від 05.09.2016 та товарно-транспортну накладну № Р5314 від 05.09.2016 на суму 95 920,24 грн., а інших доказів на підтвердження здійснення поставки товару за спірним договором позивач не вказав та не надав, суд вирішує даний спір, виходячи з заявлених предмета і підстав позову.

Додатково позивачем подано акт звірки взаєморозрахунків станом на 23.02.2018, підписаний в односторонньому порядку, з якого вбачається, що, за даними позивача, всього було поставлено товару на суму 579 012,12 грн., а оплачено 509 512,12 грн., з огляду на що борг складає 69 500,00 грн.

У той же час, враховуючи те, що суд обмежений предметом та підставами позову, визначеними самим позивачем, зважаючи на ненадання належних доказів на підтвердження існування боргу в сумі 69 500,00 грн., суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві.

Зокрема, за період з 05.09.2016 (дата спірної накладної на суму 95 920,24 грн.) загальна сума поставок за спірним договором становить 119 232,54 грн., включаючи визнану самим відповідачем поставку від 07.09.2018 на суму 23 312,30 грн., а оплати за період після цих поставок складають 75 274,54 грн.

Відтак, враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар за накладними № 5314 від 05.09.2016 (визначена в позові) та № 5371 від 07.09.2016 (визнана самим відповідачем) становить 43 958,00 грн.

Позивач не надав суду доказів, які б спростували доводи відповідача, викладені у відзиві.

Суд приймає обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутись з іншим позовом до суду до відповідача про стягнення заборгованості за спірним договором, у разі існування такої заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги іншими підставами позову, ніж ті, що розглянуті в межах даної справи, а також надавши відповідні письмові докази.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 13 828,42 грн. інфляційної складової боргу та 2 553,00 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, не оплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням часткового задоволення позову інфляційні підлягають стягненню в сумі 9 323,49 грн., а три проценти річних - в сумі 1 615,00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення 22 927,39 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2. Договору в разі прострочення оплати поставленого постачальником товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченого товару, за кожний календарний день такого прострочення, встановленої на день сплати пені за весь період прострочення, починаючи з моменту початку прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару пеню за період прострочення з 09.09.2016 по 30.11.2017. Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно умов п. 7.2. Договору строк виконання зобов'язання відповідача за договором щодо оплати отриманого товару настав 08.09.2016, відповідно, для стягнення суми пені, починаючи з 09.09.2016, позивач повинен був звернутись з позовом до суду до 09.09.2017.

Таким чином, станом на час пред'явлення позивачем позову до суду - 08.12.2017 (штамп поштової установи на конверті, скерованому на адресу суду) річний строк позовної давності для стягнення пені минув.

Відтак, позовна вимога про стягнення пені є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ММК ХОЛДІНГ» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 5, ідентифікаційний код 39982239) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ясні зорі-Полтавщина» (39220, Полтавська обл., Кобеляцький район, смт. Білики, вул. Будівельна, 1, ідентифікаційний код 38237046) основний борг у розмірі 43 958,00 грн. (сорок три тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім грн. 00 коп.), 9 323,49 грн. (дев'ять тисяч триста двадцять три грн. 49 коп.) інфляційної складової боргу, 1 615,00 грн. (одна тисяча шістсот п'ятнадцять грн. 00 коп.) трьох процентів річних, витрати по сплаті судового збору в розмірі 807,24 грн. (вісімсот сім грн. 24 коп.).

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова