ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/7092/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн",

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерактивний маркетинг",

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивний маркетинг"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2017

(головуючий - суддя Балац С.В.) та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017

(головуючий - суддя Сотніков С.В., судді: Остапенко О.М. і Калатай Н.Ф.)

у справі № 910/7092/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивний маркетинг"

про стягнення 82 680 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (далі - Позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивний маркетинг" (далі - Відповідач) про стягнення 82 680 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 1, 7, 15 Закону України від 23.12.1993 № 3792-ХІІ "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) та статей 426, 427 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням музичного твору (пісня "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор тексту ОСОБА_6, автор музики ОСОБА_7) у складі аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_2", розміщеного на сайті Відповідача, за допомогою якого надається можливість будь-якому користувачу мережі Інтернет у будь-який час та в будь-якому місці здійснювати перегляд онлайн за допомогою персонального комп'ютера або іншого пристрою названого аудіовізуального твору.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 26.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016: позов задоволено частково; з Відповідача стягнуто 13 780 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Прийняті зі справи судові рішення з посиланням на приписи статей 418, 420, 435, 426, 440, 441, 443 ЦК України та статей 1, 7, 15, 21, 31-33, 50, 52 Закону мотивовано порушення Відповідачем майнових прав Позивача на спірний твір та не обґрунтуванням останнім співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об`єктів авторського права шкоди.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2017 касаційну скаргу Відповідача задоволено; рішення господарського суду міста Києва від 26.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 зі справи № 910/7092/16 скасовано; справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що для прийняття правильного рішення по суті наявного спору як місцевому, так і апеляційному господарським судам належало повно дослідити наявний відеозапис сторінки "www.inter.ua" та з'ясувати, чи мало місце використання спірного твору у вигляді цитат (коротких уривків) в обсязі, виправданому поставленою метою (під час розповіді або інтерв'ю з авторами/виконавцями творів з метою більш повного інформування глядачів про творчість відповідного автора/виконавця), із зазначенням імен авторів і джерел запозичення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017: позов задоволено частково; з Відповідача стягнуто на користь Позивача 32 000 грн. заборгованості та 1 378 грн. судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Оскаржувані судові рішення мотивовані порушенням Відповідачем майнових авторських прав Позивача та наявністю підстав для стягнення компенсації.

У касаційній скарзі Відповідач просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаргу мотивовано тим, що: Позивач на час події (наприкінці 2014 року) не був суб'єктом авторського права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", тому позовні вимоги про бездоговірне використання Відповідачем оспорюваного музичного твору є передчасним та необґрунтованим; всупереч вимогам постанови Вищого господарського суду України від 14.02.2017 судами попередніх інстанцій в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) неповно з'ясовані обставини справи; використання фрагменту музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" фактично є фрагментом використання відеокліпу, відзнятого на вказану пісню, а не окремим фрагментом використання запису музичного твору та їх накладення на відеоряд; при визначенні розміру компенсації за порушення майнових прав слід застосовувати розрахункову величину 1 600 грн.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач заперечує проти доводів скаржника та зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, посилаючись, зокрема, на те, що: Позивач станом на момент виявлення порушення 25.03.2016 був суб'єктом авторських прав щодо музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; судами попередніх інстанцій неодноразово досліджувався відеозапис процесу дослідження сайту inter.ua; порушення авторських прав на оспорюваний твір Позивачем було зафіксовано на потужностях сайту Відповідача - inter.ua, у складі окремого аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_2", який і був розміщений на потужностях згадуваного сайту, а сам твір був використаний без зазначення джерела цитування, як того вимагають положення статті 21 Закону, оскільки протягом усього відео, яке триває близько 5 хв., не було відміток про джерело запозичення оспорюваного твору; судом апеляційної інстанції обґрунтовано не було прийнято додаткові докази у справі.

Розгляд касаційної скарги Відповідача здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 та пункту 4 частини четвертої статті 247 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано та зазначено таке.

- 01.03.2015 Позивачем на підставі ліцензійного договору № 34-01/03/15 (далі - Договір № 1), укладеного ним з громадянином ОСОБА_6, та додатку № 2 до нього (далі - Додаток № 2) набуло виключне майнове авторське право на текст твору "ІНФОРМАЦІЯ_1";

- згідно з умовами Договору № 1 та Додатку № 2 названі права на спірний твір передані позивачеві на виключній основі з метою його використання на території України до 31.12.2015 з автоматичним продовженням на кожен наступний календарний рік. При цьому якщо за місяць до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (пункти 1.6, 7.1 Договору № 1 та пункт 2.1 Додатку № 2);

- 01.03.2015 Позивачем на підставі договору уступки прав № ЮМК-О1/О3/15, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Груп" (далі - ТОВ "Юніверс Медіа Груп") і додатку № 1 до нього набуло виключне майнове авторське право на музику до спірного твору;

- ТОВ "Юніверс Медіа Груп", у свою чергу, набуло виключних майнових авторських прав на музику до названого твору на підставі ліцензійного договору № 22/04/13 (далі - Договір № 2) та додатку до нього № 3 (далі - Додаток № 3), підписаних ним 22.04.2013 з автором музики громадянином ОСОБА_7; зазначені права передані на виключній основі з метою використання твору на території України строком до 22.04.2014 з автоматичним продовженням на кожен наступний календарний рік (пункти 1.8, 7.1. Договору № 2 та пункт 2.2 Додатку № 3);

- матеріали справи не містять доказів розірвання зазначених правочинів чи їх оспорення;

- 25.03.2016 Позивачем виявлено факт несанкціонованого використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у складі аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" через мережу Інтернет на сайті "ІНФОРМАЦІЯ_3";

- особою, яка здійснила реєстрацію доменного імені http://inter.ua/, є Відповідач, що підтверджується листом від 14.01.2016;

- порушення майнових авторських прав Позивача підтверджується наказом від 25.03.2016 № 01-25/03-16 про призначення комісії з огляду сайту Відповідача, актом огляду сайту Відповідача від 25.03.2016 та відеозаписом огляду сайту "www.inter.ua";

- згідно із записом відеофіксації зазначення цитувань у відео щодо оспорюваного музичного твору відсутні.

Судом першої інстанції досліджено відеозапис програми та встановлено, що автори музики та тексту в спірному уривку тривалістю близько 40 секунд зазначені на початку уривку; в той же час джерело запозичення вказане не було, відтак Відповідачем не дотримано вимог, передбачених статтею 21 Закону, і тому спірний фрагмент твору не може вважатися цитатою.

32 000 грн. у даному випадку є достатнім та співрозмірним розміром компенсації за порушення майнових авторських прав Позивача.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача компенсації в зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Згідно із статтею 1 Закону:

- публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

- цитата - це порівняно короткий уривок з літературного, наукового чи будь-якого іншого опублікованого твору, який використовується, з обов'язковим посиланням на його автора і джерела цитування, іншою особою у своєму творі з метою зробити зрозумілішими свої твердження або для посилання на погляди іншого автора в автентичному формулюванні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" передача (телерадіопередача) - це змістовно завершена частина програми (телерадіопрограми), яка має відповідну назву, обсяг трансляції, авторський знак, може бути використана незалежно від інших частин програми і розглядається як цілісний інформаційний продукт.

Згідно з частиною п'ятою статті 15 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону встановлено, що без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається, зокрема, використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення.

Отже, необхідною умовою правомірного використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів без згоди автора є обов'язкове зазначення імені автора і джерела запозичення в обсязі, виправданому поставленою метою.

У свою чергу, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, у зв'язку з яким пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону визначено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У даній справі Касаційним господарським судом констатується, що:

- попередніми судовими інстанціями вірно встановлено що: Відповідачем не дотримано вимог, встановлених статтею 21 Закону, а тому спірний фрагмент твору не може вважатися цитатою; виключні майнові авторські права на спірний музичний твір належать Позивачу; використання Відповідачем спірного музичного твору відбулося без дозволу правовласників та без сплати авторської винагороди;

- касаційна скарга не містить аргументів, які перебували б поза межами предмета дослідження і доказування, що здійснені попередніми судовими інстанціями;

- суд касаційної інстанції підтримує і погоджується з правовою оцінкою, здійсненою попередніми судовими інстанціями щодо встановлених ними обставин справи, застосуванням ними норм права і відповідями, наданими цими інстанціями на аргументи (доводи) Відповідача, наведені останнім у розгляді справи;

- наявні підстави для стягнення з Відповідача компенсації; при визначенні розміру такої компенсації суди виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Касаційний господарський суд погоджується з доводом Відповідача, викладеним у касаційній скарзі, про те, що судами попередніх інстанцій при розрахунку визначення розміру компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, було помилково застосовано як розрахункову величину мінімальну заробітну плату 3 200 грн. замість розрахункової величини в 1 600 грн., однак це не вплинуло на правильність прийнятого рішення по суті, оскільки розмір стягнутої суми компенсації знаходиться у визначених статтею 52 Закону межах відповідальності у вигляді сплати компенсації.

Інші доводи касаційної скарги стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи, які викладені у відзиві Позивача на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судами попередніх інстанцій, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень попередніх судових інстанцій - без змін як таких, що ухвалені в цілому з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивний маркетинг" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 910/7092/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов