РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2018Справа № 910/667/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Любченко М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 7 069,50 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 7 069,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» на підставі договору страхування №271951 від 21.07.2017р., з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страховика транспортного засобу, водієм якого було вчинено дану дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За змістом ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 26.01.2018р. Господарського суду міста Києва позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

07.02.2018р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, що експертом ОСОБА_2 при складанні висновку №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, було значно завищено вартість деталей, які підлягали заміні в автомобілі, порівняно з даними офіційного імпортера в Україні - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», зазначено вартість запчастин без посилання на джерело інформації щодо їх вартості, чим порушено вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395. Отже, як стверджує відповідач, при розрахунку розміру страхового відшкодування, яке належить до виплати позивачу, фахівцями відповідача з урахуванням вимог п.8.5.11 Методики, взято за основу вартість складових частин, які поставляє виробник колісного транспортного засобу у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні. Враховуючи викладене, на підставі складеної ремонтної калькуляції №00238708 від 11.12.2017р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» було сплачено позивачу страхове відшкодування на суму 24 687,95 грн.

26.02.2018р. позивач подав до канцелярії суду відповідь на відзив, в якій стверджував, що у відповідача не було підстав для зменшення розміру страхового відшкодування, оскільки ремонтна калькуляція №00238708 від 11.12.2017р., яка надана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» в якості підтвердження дійсної вартості складових частин транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, не є належним доказом відповідно до вимог чинного законодавства України на відміну від висновку №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку, який складений незалежним судовим експертом ОСОБА_2, з проведенням огляду пошкодженого транспортного засобу та відображенням вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Як зазначив позивач, з огляду на виплату ним страхового відшкодування власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 на суму 31 757,45 грн., до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння збитків саме у розмірі фактичної виплати.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст.979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

21.07.2017р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (страховик), та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір страхування №271951, згідно якого страховик прийняв на себе зобов'язання, зокрема, компенсувати пошкодження транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (п.п.3.1, 7.3.3), страхова сума за даним договором встановлена у розмірі 100 000 грн. (п.4).

Цей договір діє з моменту укладення до виконання сторонами усіх зобов'язань, що зазначені в цьому договорі, а строком страхування є період часу, протягом якого по подіях, зазначеним у цьому договорі як страхові випадки, виникають зобов'язання страховика здійснити страхову виплату, та який встановлено сторонами тривалістю в 1 рік (п.6.2 договору №271951 від 21.07.2017р.).

Відповідно до довідки №832798 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції у м.Дніпропетровськ 04.10.2017р. у м.Дніпро на Запорізькому шосе, електроопора 559 відбулась дорожньо-транспортна пригода (бокове зіткнення) за участю транспортних засобів 1. Ford Focus, державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, 2. Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та 3. Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з огляду на порушення водієм транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України. Вину останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.11.2017р. у справі №201/16304/17-п.

Згідно висновку №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, який складений судовим експертом ОСОБА_2 (свідоцтво №1062 від 27.11.2006р., видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) та ремонтної калькуляції №241/17А від 24.10.2017р. (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, з урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 38 108,95 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів, 26.10.2017р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату за договором страхування №В№271951 від 21.07.2017р.

Як вбачається зі страхового акту №264/17 від 30.10.2017р. підставою для визначення розміру вартості матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу страхувальника, був висновок №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1. Згідно вказаного страхового акту страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 31 757,45 грн.

Позивач на виконання умов договору №271951 від 21.07.2017р. перерахував на рахунок ОСОБА_3 31 757,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3650 від 31.10.2017р.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування на суму 31 757,45 грн.

04.12.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою №27/1 від 30.11.2017р. про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем було здійснено власний розрахунок вартості ремонту транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, яка відповідно до ремонтної калькуляції №00238708 від 11.12.2017р. (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex) склала 36 762,64 грн., з яких: вартість запасних частин - 17 594,54 грн., вартість робіт - 5 549,78 грн. та фарбування - 13 618,32 грн.

На підставі вищенаведеної калькуляції відповідачем складено страховий акт №00238708 від 11.12.2017р., з якого вбачається, що останнім зменшено вартість складових, що підлягають заміні згідно ремонтної калькуляції №00238708 від 11.12.2017р. на коефіцієнт фізичного зносу - 0,70, у зв'язку з чим прийнято рішення про виплату позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 24 687,95 грн.

Вказану суму сплачено відповідачем згідно платіжного доручення №055424 від 28.12.2017р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» не було підстав для зменшення розміру страхового відшкодування, оскільки висновок та ремонтна калькуляція №241/17А від 24.10.2017р. розміру матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, складені незалежним судовим експертом ОСОБА_2 з проведенням огляду пошкодженого транспортного засобу та відображенням вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015р. у справі № 3-303гс15.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст.1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Як зазначалось судом, вина водія ОСОБА_5 підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.11.2017р. у справі №201/16304/17-п.

При цьому, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов'язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_3, ОСОБА_5 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 04.10.2017р. була застрахована відповідачем згідно полісу №АК/4597451 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, зі змісту полісу №АК/4597451 вбачається, що забезпеченим транспортним засобом є Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2, строк дії полісу - з 12.04.2017р. до 11.04.2018р. включно, розмір франшизи становить 0 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка №832798 про дорожньо-транспортну пригоду та поліс №АК/4597451 є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Нормами ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо - транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2, станом на дату дорожнього-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» за полісом №АК/4597451 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» з розглядуваним позовом саме до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» є обґрунтованим.

Заперечення відповідача у відзиві на позов про те, що експертом ОСОБА_2 при складанні висновку №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 значно завищено вартість деталей, які підлягали заміні в автомобілі, порівняно з даними офіційного імпортера в Україні - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», зазначено вартість запчастин без посилання на джерело інформації щодо їх вартості, відхиляються судом як необґрунтовані та юридично неспроможні з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Положеннями ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Зі змісту Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, вбачається, що вказана Методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу.

В наданому позивачем висновку №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, який складений судовим експертом ОСОБА_2 (свідоцтво №1062 від 27.11.2006р., видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), та ремонтній калькуляції №241/17А від 24.10.2017р. (складеної за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, з урахування коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,70) в сумі 38 108,95 грн., а отже врахування даного висновку для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та, відповідно, розмір страхового відшкодування за полісом №АК/4597451 обмежується даною вартістю.

При цьому, суд зазначає, що висновок №241/17/А від 24.10.2017р. та ремонтна калькуляція №241/17А від 24.10.2017р., які складені та підписані судовим експертом ОСОБА_2 відповідають вимогам, встановленим п.4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, їх зміст не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків.

До того ж, як вбачається з додатку №2 до вказаного висновку експерта, коефіцієнт коректування вартості складових до транспортного засобу К=1,20 (20% податок на додану вартість) («Бюлетень автотоварознавця» випуск №96) прийнятий по відношенню до цін дилера у м.Дніпро, а вартість запчастин позначена * прийнята на підставі даних ресурсів в Інтернет - exist.ua, FunAuto.com.ua, hotsale.ua. Також, експертом відзначено, що згідно п.8.5.11 Методики, пріоритетними є дані про вартість складових частин, які постачає виробник в мережу своїх офіційних дилерів в регіоні.

Тобто, вищенаведеним спростовуються твердження відповідача про зазначення експертом ОСОБА_2 у висновку №241/17/А від 24.10.2017р. вартості складових, які підлягали заміні в транспортному засобі Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 без посилання на джерело інформації щодо такої вартості.

Ремонтна калькуляція №00238708 від 11.12.2017р., яка надана відповідачем, не підписана особою, яка її склала (зокрема, експертом, суб'єктом оціночної діяльності або іншою уповноваженою особою відповідача), а отже не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.74, 74 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд не приймає зазначену калькуляцію на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1.

Крім цього, суд критично ставиться до посилання відповідача на дані Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» щодо вартості складових пошкодженого транспортного засобу, оскільки ціни, які вказані в рахунку-фактурі №СЧ-0045895 від 05.02.2018, є відмінними від цін на запчастини, які зазначені в ремонтній калькуляції №00238708 від 11.12.2017р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку висновок №241/17/А від 24.10.2017р. експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, який складений судовим експертом ОСОБА_2, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,70) становить 38 108,95 грн. є належним доказом на підтвердження матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування за договором страхування №271951 від 21.07.2017р. була здійснена на користь потерпілої особи (страхувальника за вказаним договором страхування - ОСОБА_3), що підтверджується платіжним дорученням №3650 від 31.10.2017р. на суму 31 757,45 грн. без податку на додану вартість.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини понесення позивачем витрат на суму 31 757,45 грн., з урахуванням здійсненої відповідачем часткової виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 24 687,95 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення 7 069,50 грн. ґрунтуються на нормах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення 7 069,50 грн.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд. 70-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (84205, Донецька обл., місто Дружківка, вул.Соборна, будинок 37, ) грошові кошти в сумі 7 069,50 грн. та судовий збір в розмірі 1 762 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 14.03.2018р.

Суддя М.О.Любченко