ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/354/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради,

відповідач - публічне акціонерне товариство "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш",

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 (головуючий -суддя Пуль О.А., судді: Крестьянінов О.О. і Шевель О.В.)

у справі №920/354/17

за позовом комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (далі - Підприємство )

до публічного акціонерного товариства "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш" (далі - Товариство)

про стягнення 312 704,13 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про стягнення 312 704,13 грн. плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації відповідно до укладеного між сторонами договору на водопостачання та прийом стічних вод з підприємствами, установами, організаціями від 01.10.2009 №1.

Позовна заява мотивована таким: Державною фінансовою інспекцією в Сумській області було проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт ревізії від 18.02.2015 № 05-08/01. Під час перевірки Інспекцією встановлено, що протягом 2012 - 2014 років нарахування Підприємством плати за скид понаднормативних забруднень дев'яти суб'єктам господарювання, здійснювалось із застосуванням заниженого розміру нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації міста, що не відповідали даним протоколів дослідження якості стічних вод, внаслідок чого Підприємство недоотримало плату за скид до міської каналізації понаднормативних забруднень на загальну суму 4 121 723,97 грн., у тому числі за: 2012 рік - 1 854 020,24 грн., 2013 рік - 2 243 542,25 грн., 2014 рік - 24 161,48 грн. Крім того, в окремих випадках Підприємством плата за скид понаднормативних забруднень шести абонентам взагалі не нараховувалася, що мало наслідком недоотримання Підприємством відповідної плати. Вимогою Державної фінансової інспекції в Сумській області від 24.03.2015 № 18-05-14-14/1716 Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань Підприємства зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства шляхом стягнення з суб'єктів господарювання, в тому числі Товариства, суми недоотриманих коштів. 16.04.2015 позивачем відповідачу виставлено рахунок № 1 на суму 312 704, 13 грн. за скид забруднюючих речовин у міську каналізацію, який не оплачений Товариством, тому заборгованість останнього перед позивачем становить 312 704, 13 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 14.06.2017 у даній справі (суддя Резніченко О.Ю.), яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено Товариством, є підставою для відмови у позові, з врахуванням того, що Підприємством не подано суду доказів наявності поважних причин її пропуску.

Підприємство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: пунктів 2.3.3, 4.2, 7.5, 7.9, 7.12 Правил приймання стічних вод в систему каналізації м. Суми, затверджених рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.09.2011 №539 (далі - Правила), пунктів 1.3, 3.2 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду України від 19.02.2002 №37 (далі - Інструкція), частини першої статті 256, частини першої статті 257, частини першої статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 22, 32, 33, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній до 15.12.2017, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №920/354/17 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з Товариства на користь Підприємства всі судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Згідно з доводами Підприємства, викладеними у касаційній скарзі:

- попередні судові інстанції у прийнятті судових рішень не врахували пункти 4.2, 5.1, 5.2, 7.5 Правил та пункти 1.3, 3.2 Інструкції, згідно з якими Підприємство зобов'язано вчинити дії щодо стягнення з Товариства 312 704, 13 грн. плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації, та не врахували, що дії позивача є законними та відповідають нормам права;

- висновки судів попередніх інстанцій щодо пропуску позовної давності є безпідставними, оскільки позивачем здійснено донарахування відповідачу плати за скид понаднормативних забруднень за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 та виставлено рахунок від 16.04.2015 №1 на суму 312 704, 13 грн. на підставі акта ревізії Державної фінансової інспекції в Сумській області від 18.02.2015 №05-08/01. Тобто позивач дізнався про порушення відповідачем свого права на отримання плати за скид понаднормативних забруднень за актом ревізії Державної фінансової інспекції в Сумській області від 18.02.2015 №05-08/01, у зв'язку з чим право позивача на відповідний позов виникло з наступного дня після неоплати відповідачем рахунка від 16.04.2015 №1 на суму 312 704, 13 грн. З позовною заявою позивач звернувся до суду 24.04.2017, тобто в межах трирічної позовної давності.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначає, що прийняті судові акти є обґрунтованими та такими, що прийняті з додержанням вимог чинного законодавства, вимоги касаційної скарги суперечать законодавству України та просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу Підприємства без задоволення.

Згідно з доводами Товариства, викладеними у відзиві на касаційну скаргу:

- Товариством належним чином та повністю виконані зобов'язання щодо сплати коштів за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації за договором від 01.10.2009 №1 (далі - Договір). Так, у спірний період Підприємством виставлялися Товариству рахунки за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого відповідною додатковою угодою до Договору, а також нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації міста за відповідний період, які були встановлені наказами Підприємства. Виставлені Підприємством Товариству рахунки формувалися позивачем самостійно, на підставі внутрішніх нормативних актів, у тому числі наказів по Підприємству про затвердження нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації міста Суми, та оплачені Товариством у повному обсязі, що не заперечується позивачем;

- судом апеляційної інстанції вірно застосовано позовну давність до позовних вимог про стягнення з відповідача 312 704, 13 грн. плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації за 2012 та 2013 роки, оскільки про факт застосування помилкового розміру нормативу плати при її розрахунку Підприємству було відомо (мало бути відомо) на дату здійснення відповідного розрахунку щомісяця протягом 2012-2013 років та виставлення щомісяця рахунків, оскільки такі нормативи затверджені відповідними наказами позивача. Тому позовна давність за позовними вимогами про стягнення плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації за 2012 та 2013 роки станом на 24.04.2017 (дата подання позивачем позову) спливла.

Розгляд касаційної скарги Підприємства здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, що:

- відповідно до умов укладеного між сторонами Договору:

- Підприємство (виробник) бере на себе зобов'язання забезпечувати Товариство (споживач) питною водою та приймати стічні води згідно з межею розподілу, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором (пункт 1.1);

- споживач несе відповідальність за каналізаційні мережі, які знаходяться у нього на балансі. В каналізаційну мережу забороняється скидати сміття, попіл, ґрунт, лід, токсичні речовини і т.п., а також ґрунтові води і води промислових підприємств з перевищенням гранично - допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Виробник контролює скиди забруднюючих речовин кожного місяця. При виявлені порушень розрахунки виконуються за поточний місяць (пункт 5.1);

- скидання відповідачем стоків з перевищенням гранично - допустимих концентрацій забруднюючих речовин (далі - ГДК) сплачується згідно з Правилами приймання стічних вод у систему каналізації м. Суми, затверджених рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2007 №596 по штрафному тарифу згідно з розрахунками. Штрафні тарифи застосовуються згідно з кратністю підвищення ГДК по кожному виду забруднень (пункт 5.2);

- згідно з додатковими угодами до Договору від 01.03.2011, від 21.04.2011, від 01.03.2012, від 01.03.2013, від 01.02.2013, відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2007 №596 та рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.09.2011 №539 "Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2007 №596" сторони дійшли згоди встановити додатковий коефіцієнт кратності 4 для щомісячної плати, починаючи з 01.03.2011 по 01.03.2012, з 01.03.2012 по 01.03.2013, з 01.03.2013 по 01.03.2014.

Державною фінансовою інспекцією в Сумській області проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт ревізії від 18.02.2015 №05-08/01. Під час перевірки інспекцією встановлено, що протягом 2012 - 2014 років у порушення частини першої статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування", пункту 3.2 Інструкції, пунктів 6.5, 7.5, 7.9 - 7.12 Правил №539 в окремих випадках нарахування Підприємством плати за скид понаднормативних забруднень дев'яти суб'єктам господарювання, здійснювалось із застосуванням заниженого розміру нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації міста, що не відповідали даним протоколів дослідження якості стічних вод, внаслідок чого Підприємством недоотримано плату за скид до міської каналізації понаднормативних забруднень на загальну суму 4 121 723,97 грн. Крім того, у порушення пункту 4.2 Інструкції та пункту 7.12 Правил протягом 2012 - 2014 в окремих випадках Підприємством плата за скид понаднормативних забруднень шести абонентам взагалі не нараховувалася, що мало наслідком недоотримання Підприємством відповідної плати. Вимогою Державної фінансової інспекції у Сумській області від 24.03.2015 №18-05-14-14/1716 "Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань" Підприємство зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства шляхом стягнення з суб'єктів господарювання, у тому числі Товариства, суми недоотриманих коштів. 16.04.2015 позивачем відповідачу виставлено рахунок №1 на суму 312 704,13 грн. за скид забруднюючих речовин у міську каналізацію, який не оплачений відповідачем, тому заборгованість останнього перед позивачем становить 312 704,13 грн.

У період з листопада 2012 року по грудень 2013 року позивачем виставлялися рахунки за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації, які повністю сплачені відповідачем. Рахунки формувалися позивачем самостійно, на підставі внутрішніх нормативних актів, у тому числі наказів по Підприємству про затвердження нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації міста Суми.

Відповідне донарахування за 2012-2013 роки проведено на підставі акта ревізії від 18.02.2015 №05-08/01 у зв'язку з тим, що при розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень у 2012 - 2013 роки враховано помилковий розмір нормативу плати.

При розрахунку плати за січень 2012 позивачем застосовано норматив плати 1,0759 грн./м3, за лютий 2012 - 1,0758 грн./м3 замість встановленого нормативу плати 1,400 грн./м3, за березень 2012 - 1,1168 грн./м3, за квітень 2012 - 1,1224 грн./м3, за травень 2012 - 1,1225 грн./м3, за червень 2012 - 1,1369 грн./м3, за липень 2012 - 1,1370 грн./м3, за серпень 2012 - 1,1376 грн./м3, за вересень 2012 - 1,1368 грн./м3, за жовтень 2012 - 1,1369 грн./м3, за листопад 2012 - 1,1370 грн./м3, за грудень 2012 - 1,1368 грн./м3 замість встановленого нормативу плати 1,7600 грн./м3. За січень 2013 року позивачем застосовано норматив плати 1,1479 грн./м3 замість встановленого нормативу плати 1,7600 грн./м3, за лютий 2013 - 1,1477 грн./м3, за березень 2013 - 1,1915 грн./м3 замість встановленого нормативу плати 1,8700 грн./м3.

Нарахована позивачем за невірними нормативами додаткова плата за скид забруднюючих речовин у міську каналізацію у 2012-2013 роках повністю сплачена відповідачем за виставленими позивачем рахунками, що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками, платіжними дорученнями та також вбачається зі змісту акта ревізії від 18.02.2015 № 05-08/01.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що, оскільки додаткова плата за скид забруднюючих речовин у міську каналізацію у 2012-2013 роках визначена позивачем із застосуванням невірних нормативів плати, донарахування відповідної плати відповідно до затверджених на 2012-2013 роки нормативів є обґрунтованим.

Проте Товариство подало до місцевого господарського суду заяву про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що позовна давність за позовними вимогами в даній справі спливла, оскільки про порушення свого права на отримання належної плати за скид понаднормативних забруднень внаслідок застосування невірного нормативу плати позивачу було відомо (мало бути відомо) на дату здійснення ним же невірних розрахунків щомісяця протягом 2012-2013 років, у зв'язку з чим перебіг позовної давності почався кожного спірного місяця з дати здійснення позивачем розрахунку плати щомісяця протягом 2012-2013 років та станом на 24.04.2017 (день звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції) сплив. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода Підприємства із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Товариство подало заяву про застосування позовної давності.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 2.1.6 Правил при виявленні перевищення встановлених допустимих концентрацій або інших порушень цих правил водоканал зобов'язаний у встановленому порядку пред'являти абонентам рахунки, а у разі несплати рахунків - звертатись до господарського суду з позовом щодо примусового стягнення заборгованості.

Згідно з пунктами 5.1 та 5.2 Договору позивач контролює скиди забруднюючих речовин кожного місяця, при виявлені порушень розрахунки виконуються за поточний місяць; скидання відповідачем стоків з перевищенням ГДК сплачується згідно з Правилами.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, встановивши, що: здійснюючи щомісяця розрахунки, Підприємство мало застосовувати затверджений норматив і визначати відповідну правильну суму плати на дату виставлення рахунків у 2012-2013 роках, оскільки об'єм скинутих понаднормативно забруднених стічних вод за 2012-2013 роки визначений позивачем згідно з показами засобів обліку води Товариства, що зафіксовано журналом зняття показників лічильників за 2012 - 2013 роки; нормативи плати на вказаний період встановлені водоканалом; розрахунки плати за скид понаднормативних забруднень проводилися щомісячно; нарахована позивачем за невірними нормативами додаткова плата за скид забруднюючих речовин у міську каналізацію у 2012-2013 роках повністю сплачена відповідачем згідно з виставленими позивачем рахунками; Підприємство звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 312 704,13 грн. плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації, розрахованої за 2012-2013 роки, тільки 24.04.2017; про застосування помилкового розміру нормативу плати при її розрахунку позивач мав знати (міг дізнатися) при здійсненні відповідних розрахунків щомісяця протягом 2012-2013 років, оскільки такі нормативи затверджені відповідними наказами Підприємства, та позивач мав можливість самостійно перевірити здійснені розрахунки перед виставленням щомісяця рахунків відповідачу; здійснення позивачем своєчасного контролю за станом стічних вод, виявлення порушень та виставлення рахунків при виявленні перевищення встановлених допустимих концентрацій або інших порушень передбачено як умовами укладеного між сторонами Договору, так і Правилами; про порушення свого права на отримання належної плати за скид понаднормативних забруднень внаслідок застосування невірного нормативу плати позивачу було відомо (мало бути відомо) на дату здійснення відповідного розрахунку щомісяця протягом 2012-2013 років; позовна давність для позовних вимог про стягнення плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації за 2012 рік та січень, лютий, березень 2013 року станом на 24.04.2017 спливла; Товариство подало заяву про застосування позовної давності; Підприємством не подано доказів наявності поважних причин пропуску позовної давності, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що згідно з пунктами 4.2, 5.1, 5.2, 7.5 Правил та пункти 1.3, 3.2 Інструкції Підприємство зобов'язано вчинити дії щодо стягнення з Товариства 312 704, 13 грн. плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у міську систему каналізації, не можуть слугувати підставою для скасування прийнятих судами попередніх інстанцій рішень та прийняття судом касаційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки судами відмовлено у задоволенні позову саме через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено Товариством.

Доводи касаційної скарги, стосовно того, що позивач дізнався про порушення відповідачем свого права на отримання плати за скид понаднормативних забруднень за актом ревізії Державної фінансової інспекції в Сумській області від 18.02.2015 №05-08/01, у зв'язку з чим право позивача на відповідний позов виникло з наступного дня після неоплати відповідачем рахунка від 16.04.2015 №1 на суму 312 704, 13 грн., тому позовна давність у даному випадку не пропущена, також не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки вони вже належним чином спростовані судом апеляційної інстанції з посиланням на відповідні обставини справи. Так, апеляційним господарським судом правильно зазначено, що про порушення свого права на отримання належної плати за скид понаднормативних забруднень внаслідок застосування позивачем невірного нормативу плати Підприємству було відомо (мало бути відомо) на дату здійснення відповідного розрахунку щомісяця протягом 2012-2013 років.

Крім того, доводи касаційної скарги переважно стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Доводи, які наведені Товариством у відзиві на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судами попередніх інстанцій, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанції - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що застосовані судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 14.06.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі № 920/354/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов