УХВАЛА

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/9339/17
За скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на дії

державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попової Алли Олегівни

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Фізичної особи-підприємця Череди Григорія Васильовича

про стягнення 1221748,84 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників справи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Сумської філії ПАТ "Укртелеком" до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи Череди Григорія Васильовича про стягнення 1221748, 84 грн., з яких 1085140, 01 грн. основної заборгованості, 22255, 43 грн. пені та 18585,73 грн. 3 % річних та 95767,67 грн. інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2017 № 910/9339/17 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Череди Григорія Васильовича (02217, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Сумської філії (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18; ідентифікаційний код 21560766) заборгованість в розмірі 899775 (вісімсот дев'яносто дев'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 74 коп., пеню в сумі 720 (сімсот двадцять) грн. 03 коп., 3% річних в розмірі 18585 (вісімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 73 коп., інфляційні втрати в сумі 95767 (дев'яносто п'ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 15 222 (п'ятнадцять тисяч двісті двадцять дві) грн. 73 коп.; в задоволенні інших позовних вимог відмовити. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2017 набрало законної сили.

На виконання рішення суду 20.12.2017 було видано наказ.

Через канцелярію суду 26.02.2018 від стягувача надійшла скарга на дії державного виконавця щодо виконання наказу від 20.12.2018 № 910/9339/17. Скаржник просив визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати державного виконавця прийняти заяву скаржника про відкриття виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження, вчинити всі необхідні дії з виконання наказу.

26.02.2018 о 17:00 державного виконавця Попову Аллу Олегівну за номером телефону 515-05-22 було повідомлено про надходження до суду скарги на її дії згідно ст. 340 ГПК України.

Ухвалою суду від 27.02.2018 розгляд скарги призначено на 12.03.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В судове засідання 12.03.2018 представники учасників справи та державний виконавець не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином в порядку ст. 242 ГПК України.

Неявка учасників справи та державного виконавця не перешкоджають розгляду скарги.

У своїй скарзі позивач вказав, що державний виконавець повернув виконавчий документ без виконання, оскільки, він не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", зокрема в наказі не вказано дату народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податку. Проте на думку скаржника відмова у відкритті виконавчого провадження є безпідставною, оскільки, виконавчий документ відповідає вимогам закону, так як, боржником у даній справі є не фізична особа-громадянин, а фізична особа-підприємець, а тому дата його народження не є ідентифікуючою ознакою та обов'язковим реквізитом виконавчого документу. Крім того, в наказі зазначено ідентифікаційний код боржника як суб'єкта підприємницької діяльності, а тому вимога про зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податку - фізичної особи є безпідставною. Тобто на думку скаржника закон розмежовує боржників фізичних осіб - громадян та фізичних осіб-підприємців, в зв'язку з чим дії державного виконавця є протиправними.

22.01.2018 Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" направлено до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про відкриття виконавчого провадження № 95-Вих- від 22.01.2018, в якій стягувач просив відкрити виконавче провадження та вчинити інші передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії спрямовані на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 20.12.2017 № 910/9339/17. До заяви долучено оригінал виконавчого документу, оригінал платіжного доручення № 266 від 15.01.2018 про сплату авансового внеску у сумі 7606,00 грн та копія довіреності представника стягувача.

27.01.2018 державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поповою Аллою Олегівною винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В повідомленні вказано, що виконавчий документ (наказ Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 № 910/9339/17) не відповідає вимогам згідно п.3 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутня дата народження боржника та не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків). Вказане повідомлення було направлено стягувачу супровідним листом від 27.01.2018 № 55644091/3 та отримано 13.02.2018 (№ 752-2018-вх).

Суд розглянув скаргу стягувача та вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" орган державної виконавчої служби, приватний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа до виконання, про що протягом трьох робочих днів повідомляє стягувача у разі якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вимоги до виконавчого документу встановлені у ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, вказується, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Матеріалами справи підтверджується, що у тексті наказу Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 відсутня дата народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податку.

Разом з тим, Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає, що у виконавчому документі, боржником за яким є фізична особа-підприємець, обов'язково повинна бути вказана його дата народження та реєстраційний номер облікової картки платника податку.

Суд враховує, що фізична особа-підприємець - це насамперед громадянин та обов'язково має дату народження, проте такий громадянин у господарському процесі та у ході здійснення своєї діяльності має особливий статус - він є господарюючим суб'єктом, і такий спеціальний статус обумовлений правовідносинами, заради яких він був набутий і зумовлений законодавчими вимогами до його набуття. Враховуючи викладене, ідентифікуючою ознакою боржника за наказом від 20.12.2017 № 910/9339/17 слід вважати ідентифікаційний код, адже боржник за наказом є суб'єктом підприємницької діяльності.

Більше того, визначальним при розгляді поданої скарги є те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, порушення яких мало місце у межах правовідносин Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" з фізичною особою - підприємцем Чередою Григорієм Васильовичем, що виникли з договору надання послуг від 21.09.2009 № 32/21-594000.

У даному разі позивачем було вірно обрано спосіб захисту порушеного права управненої сторони за відплатним договором про надання послуг - звернення до суду з позовом про стягнення боргу та штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 позовні вимоги були задоволені, рішення набрало законної сили і на його виконання був виданий наказ.

Більше того, законність та правильність ухвалення такого рішення підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017.

Проте, матеріали справи № 910/9339/17 не містять відомостей про дату народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податку відповідача у справі.

Такі відомості також відсутні й у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На переконання суду, відсутність відомостей про дату народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податку відповідача у справі, з яким у позивача виник спір у межах господарських відносин двох суб'єктів підприємницької діяльності, жодним чином не може ставати перешкодою у вирішенні такого спору та виконанні рішення, яке набрало законної сили.

Норми Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1).

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Обмеження позивача у справі на отримання присудженого за рішенням суду через відсутність у його та й суду відомостей про дату народження відповідача видається порушенням основних засад виконавчого провадження, а також і права на справедливий суд та принципу доступу до правосуддя, встановленим у практиці Європейського суду з прав людини і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування яких є обов'язковим відповідно до приписів діючого національного законодавства.

Необхідність визнання обов'язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід'ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Засада обов'язковості виконання судових рішень є конституційною (ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України), тісно пов'язаною із засадою доступу до правосуддя. Досягнення завдань судочинства можливе лише у тому випадку, коли учасники провадження, інші особи будуть впевнені у тому, що судове рішення буде виконане у встановлений строк, в повному обсязі і без необґрунтованих зволікань. У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби не виконувались рішення суду. Умисне невиконання вироку чи ухвали суду або перешкоджання їх виконанню є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 382 КК України. Кваліфікуючою обставиною його є умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини.

З тексту Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 слідує, що даний підзаконний акт розрізняє фізичних осіб - учасників виконавчого провадження, зокрема, на фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте не встановлює особливостей застосування автоматизованої системи виконавчого провадження до фізичних осіб - підприємців, що, у кінцевому підсумку, не може слугувати підставою для простого невиконання законного судового рішення, яке в силу приписів Конституції України та інших нормативних актів підлягає обов'язковому виконанню.

Щодо зобов'язання державного виконавця прийняти заяву стягувача та відкрити виконавче провадження та вчинити необхідні дії, пов'язані з виконанням рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Судом встановлено, що стягувач звертався до виконавчої служби з відповідною заявою, до якої долучав докази сплати авансового внеску і з огляду на те, що судом встановлено безпідставність вимог виконавця про зазначення у виконавчому документі дати народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податку боржника, винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу було безпідставним. Тобто виконавиць вчинив протиправно та не виконав вимоги закону щодо відкриття виконавчого провадження з огляду на належність документів, поданих стягувачем.

Тобто суд вбачає підстави для зобов'язання державного виконавця вчинити дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", в тому числі ст. 26 даного закону.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд вважає доводи скаржника обґрунтованими і правомірними, а подану скаргу такою, що підлягає задоволенню у передбачений законодавством спосіб шляхом визнання недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві та визнання незаконними дій органу і зобов'язання державного виконавця вчинити дії.

Згідно ст. 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 339, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попової Алли Олегівни задовольнити повністю.

2.Визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Попової Алли Олегівни та скасувати Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 27.01.2018.

3.Зобов'язати державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Попову Аллу Олегівну прийняти заяву ПАТ «Укртелеком» в особі Сумської філії про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 по справі №910/9339/17, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та вчинити всі необхідні дії з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.12.2017р. у справі №910/9339/17 у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 10 днів з для її проголошення в порядку, передбаченому підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

повне рішення складено 15.03.2018

Суддя І.В.Усатенко