ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р.Справа № 922/4307/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Міністерства оборони України м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", м. Харків
про стягнення 2283074,64 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 220/55-д від 22.01.2018 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 174 від 19.01.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України, м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 2283074,64 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору № 286/3/16/118 від 23.09.2016 р., з яких 1181204,64 грн. пені та 1101870,00 грн. - штрафу.

Позов обґрунтовано з посиланням на прострочення відповідачем поставки товару за укладеним між сторонами договором № 286/3/16/118 від 23.09.2016 р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), за яке умовами зазначеного договору передбачено відповідальність у вигляді сплати на користь позивача штрафу та пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017 р. позов Міністерства оборони України, м. Київ прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.01.2018 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2018 р. підготовче судове засідання відкладено на 12.02.2018 р.

У судовому засіданні 12.02.2018 р. оголошено перерву до 26.02.2018 р.

В процесі розгляду справи у підготовчому засіданні відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 1555 від 19.01.2018 р.), в якому вважає що заявлений позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки прострочка у поставці товару мала місце через винні дії позивача яких тривалий час ухилявся від прийняття від відповідача товару за договором.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 3625 від 08.02.2018 р.), в яких вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, безпідставними та необґрунтованими, тоді як факт прострочення останнім своїх зобовязань за договором таким, що підтверджується матеріалами справи.

На підготовче судове засідання 26.02.2018 р. прибули представники позивача та відповідача, які звернулись до суду із заявою (вх. № 5415 від 26.02.2018 р.), в якій дали згоду на початок розгляду справи № 922/4307/17 по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Розглянувши заяву позивача та відповідача (вх. № 5415 від 26.02.2018 р.), суд визнав її такою, що відповідає вимогам п. 6 ст. 183, ст. 185 ГПК України, в звязку з чим, ухвалив закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В процесі розгляду справи по суті, представник позивача просить суд заявлений позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 23.09.2016 р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/16/118 (далі за текстом договір; а. с. 16-19), за умовами якого постачальник зобов'язався у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (Лот 2. Куртка костюму утеплювача, вид 2) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.5. договору, в редакції додаткової угоди №1 від 06.10.2016 р. (а. с. 8-9; далі за текстом додаткова угода № 1) товар поставляється на об'єднані центри забезпечення після приймального контрою (якості) представниками Центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.

За умовами п. 1.6 договору товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України, які є невідємними частинами цього договору. При формуванні кожної партії товару має бути витримана пропорційність за розмірами, яка встановлена ростовкою Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 3.3. договору, в редакції додаткової угоди № 1, приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться представником замовника у присутності представника підприємства, відповідального за якість, з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому робочому зразку, наявності іншої супровідної документації.

Рішення щодо направлення представника замовника для здійснення приймального контролю (якості) товарів військового призначення приймається Центром розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України після остаточного визначення місцезнаходження підприємства - виробника товару.

Згідно з п. 6.1. договору, товар постачається на умовах DDР склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару буде визначений в специфікації договору (п. 1.2).

Пунктом 6.2. договору передбачено, що місцем поставки товару є обєднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (далі одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невідємною частиною договору, з обовязковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень. Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених договором. Поставку товару одержувачам замовника постачальник зобовязаний провести з обовязковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, сортності виробів, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника, несе постачальник. Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

За умовами п. 8.3.4 договору за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Відповідно до 11.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до специфікації, визначеної пунктом 1.2 Договору постачальник в рамках зазначеного договору повинен поставити замовнику 25000 курток костюму утеплювача вартістю 13117500,00 грн. в строк до 30.10.2016 р. включно.

Однак, додатковою угодою № 3 від 25.11.2016 р. до договору сторони узгодили, що до поставки в раках договору підлягає куртка костюму утеплювача, вид 2 загальною вартістю 15741000 грн. (в т.ч. ПДВ) до 27.12.16 р. включно.

Як свідчать матеріали справи, товар на виконання умов договору поставлявся наступним чином:

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, товар в кількості 12500 шт. на суму 7870500 грн. поставлено відповідачем своєчасно, та щодо строку його поставки та оплати спору між сторонами не існує.

Актом приймального контролю якості № 1 від 29.12.2016 р. (а. с. 68) та за видатковою накладною № 6061 від 29.12.2016 р. (а. с. 70) відповідач поставив позивачу товар в кількості 7000 шт. на загальну суму 4407480 грн.

Як зазначає відповідач, решту товару за договором він мав в змозі поставити починаючи з 28.12.2016 р., проте позивач безпідставно відмовився від його прийняття. В обґрунтування зазначених обставин відповідач посилається на власний лист до позивача від 28.12.2016 р. (а. с. 75) згідно з яким він просив позивача направити 29.12.2016 р. свого представників для прийняття товару.

Позивач факт отримання зазначеного листа заперечує, про що зокрема зазначив в судовому засіданні 26.02.2018 р. під час розгляду даної справи представник останнього.

Матеріали справи також свідчать про те, що в подальшому листом № 38 від 06.01.2017 року позивач повідомив відповідача про те, що він готовий поставити решту товару за договором, та просив прийняти товар та письмово повідомити, коли він зможе здійснити таке прийняття.

Матеріали справи містять лист позивача до відповідача від 16.01.2017 р. № 51 (а.с. 77) згідно з яким позивач також просить відповідача здійснити приймання решти товару за договором, проте доказів направлення даного листа матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надані.

Листом № 286/11/400 від 24.01.2017 року відповідач надав відповідь на лист позивача № 38 від 06.01.2017 року в якому повідомив останнього про не надання згоди щодо постачання товару за договором № 286/3/16/118 від 23.09.2016 року у 2017 році.

Позивач звернувся до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України з листом вих. №288 від 24.01.2017 року в якому просив направити представників для забезпечення приймального контролю (якості), проте останній листом від 27.01.2017 року №408/1/357 відмовив позивача в зазначеному проханні з підстав закінчення строку дії договору у 2016 році.

Обставини щодо ухиляння позивача від прийняття решти товару за договором стали підставами для звернення позивача до Господарського суду м. Києва в межах справи № 910/2520/17.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.04.2017 р. по справі № 910/2520/17 позов ТОВ "Виробнича організація «Харків» задоволено повністю; зобов'язано Міністерство оборони України виконати обов'язки за договором від 23.09.2016 року № 286/3/16/118 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з ТОВ "Виробнича організація «Харків» щодо виконання приймання виготовленого товару, а саме забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від ТОВ "Виробнича організація «Харків» товару - курток костюму утеплювача, вид 2, в кількості 5500 одиниць вартістю 3463020,00 грн.

Вказане рішення у передбаченому законом порядку набрало законної сили, та було виконано Міністерством оборони України в повному обсязі. Зокрема, як свідчать матеріали справи на виконання вищевказаного рішення суду, позивач у даній справі 07.06.2017 р. здійснив проведення приймального контролю (якості) останньої виготовленої партії товару за договором, а саме курток костюму утеплювача, вид 2, у кількості 5500 одиниць, про що було акт приймання контролю якості № 1 від 07.06.2017 р. По факту одержання товару сторонами було оформлено видаткову накладну № 2588 від 14.06.2017 р.

Разом з тим, іншим рішенням Господарського суду м. Києва у справі від 11.09.2017 р. у справі № 910/13344/17 з позивача у даній справі на користь відповідача у даній справі грошові кошти у розмірі 3463020 грн. за товар, поставлений в рамках договору згідно з видатковою накладною № 2588 від 14.06.2017 р. Зазначене рішення також в передбаченому законом порядку набрало законної сили.

Позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі зазначає, що умовами договору сторонами було узгоджено, що товар мав бути поставлений до 27.12.16 р. включно. Однак, відповідно до акту приймального контролю (якості) № 1 від 29.12.2016 р. товар в кількості 7000 шт. на суму 4407480,00 грн. завезено відповідачем на в/склад (в/ч А2788) 30.12.2016, тобто з запізненням на 2 доби. Товар у кількості 5500 шт. на суму 3463020 грн. завезено на в/склад (в/ч А2788) лише 14.06.2017, тобто із запізненням на 168 діб.

З посиланням на зазначені прострочення поставки товару позивач на підставі 8.3.4. договору нарахував відповідачу 1181204,64 грн. пені (за формулою 0,2% від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення) та 1101870 грн. штрафу (за формулою 7% вартості товару за договором) за прострочення поставки товару понад 10 днів.

Обставини щодо стягнення зазначених штрафу та пені стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Змістом ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому пунктами 1, 4 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Пунктами 1-2 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як вже було зазначено вище, умовами укладеного між сторонами договору (п. 8.3.4) передбачено, що за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Таким чином, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді сплати штрафу та пені необхідно встановити факт прострочення останнім виконання своїх зобовязань за договором; в разі наявності такого прострочення встановити обставини, що його зумовили та строк прострочення. При цьому, пеня за таке прострочення може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобовязання.

Крім того, із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 15.01.2015 р. по справі № 3-204гс14, висновки з якої, з урахуванням вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обовязковими для застосування судом в процесі розгляду даної справи.

Як вже було зазначено вище, кінцевий термін поставки товару за договором є 27.12.2016 р. включно. Тобто, товар поставлений після зазначеної дати є таким, що поставлений з простроченням.

Розглянувши в контексті зазначеного вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій суд зазначає.

1) Щодо вимог про стягнення 17629,92 грн. пені за прострочення поставки товару здійсненої 29.12.2016 р.

Актом приймального контролю якості № 1 від 29.12.2016 р. (а. с. 68) та за видатковою накладною № 6061 від 29.12.2016 р. (а. с. 70) відповідач поставив позивачу товар в кількості 7000 шт. на загальну суму 4407480 грн.

Таким чином, поставка зазначеного товару була здійснена з простроченням в 1 день 28.12.2016 р. При цьому день поставки товару 29.12.2016 р не може вважатися днем прострочення, як про це помилково зазначає позивач, з підстав викладених вище.

За вказане прострочення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 8814,96 грн. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача решти пені за прострочення поставки за актом приймального контролю якості № 1 від 29.12.2016 р. та за видатковою накладною № 6061 від 29.12.2016 р. не підлягають задоволенню з огляду на безпідставність таких вимог.

2) Щодо вимог про стягнення 1163574,72 грн. пені за прострочення поставки товару здійсненої 14.06.2017 р.

Згідно з видатковою накладною № 2588 від 14.06.2017 р. відповідач поставив позивачу товар у кількості 5500 одиниць на суму 3463020 грн., тобто з запізненням на 168 діб.

Однак, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт безпідставного ухиляння позивача від виконання своїх зобовязань щодо прийняття товару, який відповідач просив останнього прийняти згідно з листом від 06.01.2017 р. № 38 (про що також зазначено в рішенні господарського суду м. Києва від 20.04.2017 р. по справі № 910/2520/17, висновки встановлені в якому з урахуванням вимог ст. 75 ГПК України, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи), суд приходить до висновку, що в даному випадку в силу положень ст. 613 ЦК України прострочення відповідача, як боржника, після 06.01.2017 р. відсутнє в звязку з простроченням позивача, як кредитора, повязаним з відмовою прийняти належне виконання, запропоноване боржником.

В свою чергу, відсутність у відповідача прострочення виконання зобовязань в силу положень ст. 610-611 ЦК України зумовлює неможливість нарахування відповідачу та відповідно стягнення з останнього штрафних санкцій за таке прострочення з 07.01.2017 р.

Разом з тим враховуючи, що відповідач мав виконати свої зобовязання по 27.12.2016 р. включно, проте повідомив про готовність виконати зобовязання лише 06.01.2017 р., суд приходить до висновку що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань з поставки товару в кількості 5500 штук на суму 3463020 грн. по 06.01.2017 р. включно.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 69260,40 грн. пені, нарахованої за таке прострочення. В решті позову про стягнення пені, нарахованої за прострочення зазначеної поставки слід відмовити з огляду на вищевикладене.

Доводи відповідача про те, що він нібито був готовий виконати свої зобовязання з поставки 28.12.2017 р. суд вважає безпідставними з огляду на недоведеність цих доводів належними та допустимими доказами.

Посилання відповідача в обґрунтування зазначених обставин на власний лист до позивача від 28.12.2016 р. (а. с. 75), суд також вважає безпідставними, оскільки доказів надсилання зазначеного листа матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано. До того ж, позивач факт отримання зазначеного листа заперечує.

3) Щодо вимог про стягнення з відповідача 1101870 грн. штрафу за прострочення поставки товару понад 10 днів.

Як вже було зазначено вище, станом на 06.01.2017 року відповідач мав змогу виконати взяті на себе зобовязання щодо поставки всієї партії товару за договором, про що повідомив позивача листом від 06.01.2017 р. № 38.

Оскільки дата готовності відповідача до виконання своїх зобовязань не виходить за межі 10 денного строку прострочення виконання зобовязання, а запізнення у поставці товару мало місце в звязку з ухилянням позивача від виконання своїх зобовязань з прийняття товару (тобто в силу положень ст. 613 ЦК України прострочення відповідача, як боржника після 06.01.2017 р. відсутнє в звязку з простроченням позивача, як кредитора, про що вже було зазначено вище), вимоги останнього про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1101870 грн. за таке прострочення суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з даним судовим рішенням становить 78075,36 грн.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 1171,13 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (адреса: 61020, м. Харків, пров. Метизний, буд. 12; ) на користь Міністерства оборони України (адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 6; ):

78075,36 грн. пені;

1171,13 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_3