ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа № 921/673/17-г/8

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Скрипчук О.С. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: не зявилися;

відповідача: не зявилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ОСОБА_2 від 23.12.2017

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 (суддя Гирила І.М.)

про передачу справи на розгляд іншого суду

у справі № 921/673/17-г/8

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Юнікон, м. Дніпро

про стягнення 41 356, 00 грн

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім ОСОБА_2 звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Юнікон про стягнення 41 356, 00 грн. Позовні вимоги мотивовано невиконанням укладеного сторонами по справі договору від 12.06.2017 № Экс-01/2019 на транспортне обслуговування в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 матеріали справи № 921/673/17-г/8 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Карго Груп", м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Юнікон", м. Дніпро про стягнення заборгованості в сумі 41 356 грн передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, 1А, м. Дніпро, 49000).

Місцевий господарський суд, з урахуванням предмету спору та місцезнаходження відповідача м. Дніпро, керуючись ч. 2 ст. 15 ГПК України, дійшов висновку, що спір не підсудний Господарському суду Тернопільської області та повинен вирішуватися Господарським судом Дніпропетровської області, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Твердження позивача про те, що даний спір, з урахуванням приписів Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) та знаходження місця отримання вантажу перевізником у с. Острів Тернопільської області, підсудний Господарському суду Тернопільської області, суд визнав помилковими, з огляду на те, що чинне процесуальне законодавство надає право сторонам під час визначення підсудності справ керуватись, окрім ГПК України, законами або міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, лише у справах за участю іноземних субєктів господарювання (ст. 124 ГПК України). Поряд з цим, в даному випадку має місце господарський спір, який виник між субєктами господарювання резидентами України з приводу виконання господарського договору - Договору на транспортно-експедиторське обслуговування №Екс-01/2019 від 12.06.2017.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Зокрема зазначає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності у встановленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Позивач вказує, що позов подано до Господарського суду Тернопільської області в порядку ст. 31 Конвенції, в якій вказано, що в усіх судових провадженнях, які виникають у зв'язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої: a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки, і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражів. Відтак позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області, тобто за місцем отримання вантажу перевізником (с. Острів, Тернопільська область). Вважає, що місцевим господарським судом не враховано вказаних пріоритетних, по відношенню до норм ГПК України, правил підсудності.

Посилання суду на ст. 124 ГПК України вважає помилковими, оскільки вказана стаття не містить обмежень щодо інших осіб, які мають намір застосовувати міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні 27.02.2018.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначав, що позивач безпідставно посилається на ст. 31 Конвенції, оскільки у вказаній статті йде мова про ситуацію, коли як сторони, так і місце отримання вантажу, знаходяться в різних країнах. Конвенція в такому випадку регулює ситуацію щодо обрання країни, де буде подаватись позов і вирішуватись спір з дотриманням процесуального законодавства обраної країни.

В судове засідання сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Поряд з цим, позивачем подано клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника та за наявними у матеріалах справи документами.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі № 921/673/17-г/8 залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 13 ГПК України, місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

При цьому, розмежування компетенції між господарськими судами щодо розгляду справ відбувається з урахуванням правил підсудності.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, предметом судового розгляду у даній справі є вимога позивача - ТОВ "Торговий дім "Карго Груп", м. Київ про стягнення з відповідача - ПрАТ "Юніком", м. Дніпро заборгованості в сумі 41 356, 00 грн.

Підставою позовних вимог позивачем визначено неналежне невиконання відповідачем умов Договору на транспортне-експедиторське обслуговування №Екс-01/2019 від 12.06.2017.

Отже, в даному випадку має місце господарський спір, який виник між субєктами господарювання резидентами України з приводу виконання Договору на транспортно-експедиторське обслуговування №Екс-01/2019 від 12.06.2017.

У п. 8.2 договору сторони дійшли згоди, що у разі недосягнення угоди, суперечка має бути вирішена в суді, в порядку визначеному діючим законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Отже колегія суддів погоджується з правомірністю передання даної справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Посилання позивача на положення ст. 31 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, як на правове обґрунтування звернення з даною позовною заявою до Господарського суду Тернопільської області є безпідставними, оскілкьи приписи вказаної норми Конвенції визначають країну, до суду якої можна звернутись щодо вирішення спорів, що виникають з приводу перевезень, а не територіальну підсудність справ суду країни, в якій позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав чи законних інтересів. Загальні правила територіальної підсудності справ господарському суду на території України встановлені ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої, вказана позовна заява підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням відповідача, тобто Господарським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено наявності підстав, передбачених ст. 280 ГПК України, для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі № 921/673/17-г/8 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж 20 днів з дня її проголошення.

3. Справу повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 03.03.2018.

Cуддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Хабіб М.І.