ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р.Справа № 922/183/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Управління поліції охорони в Харківської області, м. Харків
до Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків
про стягнення 306668,45 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 5381/43/40/01-2017 від 20.12.2017 р.);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Управління поліції охорони в Харківської області, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 306668,45 грн., з яких:

135680,00 грн. основної заборгованості за договором;

12953,96 грн. пені;

152280,00 грн. неустойки (штрафу);

4498,88 грн. інфляційних витрат;

1255,61 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про охорону публічної безпеки і порядку на об'єкті № 32-58951 від 23.08.2017 р. щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за зазначеним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2018 р. позовну заяву Управління поліції охорони в Харківської області, м. Харків прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 26.02.2018 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2018 р. розгляд справи по суті відкладено на 12.03.2018 р. в звязку з неявкою на судове засідання представника відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позов у порядку та строки, визначені ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2018 р. по даній справі.

На судове засідання 12.03.2018 р. прибув представник позивача, який підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 12.03.2018 р. свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення, згідно з яким останній отримав ухвалу від 30.01.2018 р. по даній справі (а. с. 52, 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 23.08.2017 р. між позивачем, як охороною, та відповідачем, як замовником, укладено договір № 32-58951 про охорону публічної безпеки і порядку на обєкті (далі за текстом договір; а. с. 11-13), за умовами якого охорона зобовязується здійснювати заходи з забезпечення публічної безпеки і порядку на належному на належному замовнику обєкті фізичної охорони, що сторонами у дислокації (додаток 1 до договору) обєкта, що охороняється (далі обєкт) шляхом виявлення фізичної охорони обєкта та припинення протиправних посягань на ньому, припинення несанкціонованого замовником доступу сторонніх осіб на обєкт, а замовник зобовязується виконувати передбачені договором правила майнової безпеки і щомісячно сплачувати охороні встановлену плату (п. п. 1.1).

Згідно з п. п. 1.4-1.6 договору вид фізичної охорони обєкта (поліцейська, цивільна) обирається замовником за погодженням з охороною, виходячи із принципу економічності та надійності охоронних послуг і функцій охорони, які покладаються замовником на охорону за цим договором. Охорона обєкта здійснюється у дні та години, вказані у дислокації. У випадку встановлення замовником на обєкті пропускного та внутрішньо обєктового режимів вони погоджуються з охороною. Сторони спільно розробляють інструкцію про порядок здійснення контролю за дотриманням на обєкті пропускного та внутрішньо обєктового режимів постовими охорони. Даний договір не є договором охорони майна або особи у розумінні ст. 978 Цивільного кодексу України.

За умовами додатку № 1 до договору (а. с. 15) місцезнаходження обєкта охорони замовника: м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3, в т.ч.:

1. Приміщення: ДП «ХЗТУ», вид охорони поліція, місце несення служби та межі охорони поста нежитлові будівлі літ. Д-1, У-3; що береться під охорону - нежитлові будівлі літ. Д-1, У-3; час охорони «від-до» у дні 08.00-08.00; особливості несення служби охорона публічної безпеки і порядку на обєкті.

2. Приміщення: ДП «ХЗТУ», вид охорони цивільна, місце несення служби та межі охорони поста нежитлові будівлі літ. Д-1, У-3; що береться під охорону - нежитлові будівлі літ. Д-1, У-3; час охорони «від-до» у дні 08.00-08.00; особливості несення служби охорона публічної безпеки і порядку на обєкті.

Дислокація набуває чинності з 08 год. 00 хв. 23.08.2017 р. до 08 год. 00 хв. 15.09.2017.

Сторонами узгоджено дислокацію аналогічного змісту, яка набуває чинності з 08 год. 00 хв. 15.09.2017 (а. с. 17).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.3-3.5 договору ціна послуг охорони за цим договором є договірною і зазначається сторонами у розрахунку та протоколі узгодження договірної ціни (додатки 2, 3 до договору). Вартість охоронних послуг по договору на кожний окремий місяць розраховується сторонами на підставі дислокації, розрахунку та протоколу узгодження договірної ціни (додатки 2, 3 до договору) відповідно до кількості годин надання цих послуг в кожному окремому місці та їх вартості. Оплата охоронних послуг охорони здійснюється замовником кожного місяця на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок охорони до 01 числа кожного поточного календарного місця за такий місяць. Перший платіж замовник здійснює впродовж двох банківських днів після підписання сторонами цього договору. Усі наступні платежі замовник здійснює відповідно до п. 3.3 договору. Датою оплати (датою виконання замовником зобовязань) по договору є дата зарахування сплачених замовником грошових коштів на банківський рахунок охорони.

Як свідчать матеріали справи, додатками № 2 до договору від 23.08.2017 р. (а.с. 16, 18) та № 2 до договору від 15.09.2017 р. сторонами узгоджено вартість послуг охорони, які надаються в рамках зазначеного договору

Згідно з п. 3.9 договору на вимогу замовника охорона до 15 числа кожного поточного місяця надає замовнику для розгляду і підписання два примірники акта приймання-передачі наданих послуг за попередній місяць, який замовник зобовязаний протягом пяти днів підписати і один примірник підписаного акту повернути охороні. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг наданих охороною у звітному місяці, замовник зобовязаний у той же строк у письмові формі надати охороні свої обґрунтовані заперечення. У випадку неповернення замовником акта приймання-передачі наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих охороною у звітному місяці у зазначений вище строк, послуги у такому місяці вважаються наданими охороною замовнику в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що замовник зобовязаний прийняти послуги охорони обєкта в установлений сторонами час дії договору та своєчасно вносити плату за послуги охорони у визначеному договором обсязі і строки та за реквізитами, вказаними в отриманих рахунках на оплату за відповідний місяць.

За умовами п. п. 7.1-7.2 договору у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором, замовник сплачує охороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів. У випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором понад 10 днів, він сплачує охороні (крім пені) погоджену сторонами неустойку (штраф) у розмірі 10 відсотків від суми невиконаного своєчасно зобовязання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази), замовник сплачує охороні штраф у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобовязання.

Відповідно до п. 9.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 23.08.2017 до 23.08.2018 включно.

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином та в передбаченому порядку виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу послуги з охорони в серпні-листопаді 2017 р. на загальну суму 304560 грн., про що свідчать підписані сторонами акти прийому-здачі наданих послуг № 32-0000634 від 30.09.2017 р., № 32-0000706 від 31.10.2017 р. (а. с. 26).журнал приймання-здавання чергувань та перевірок несення служби поста № 211 «ДП Харківський завод транспортного устаткування» (а. с. 27-43).

Однак, відповідач за надані позивачем послуги лише частково, сплативши на користь позивача 168800 грн. Зазначене підтверджується наданою позивачем випискою з рахунку, призначеного для проведення розрахунків за договором про охорону публічної безпеки і порядку на об'єкті № 32-58951 від 23.08.2017 р. (а. с. 19-25).

Решту вартості наданих послуг охорони в сумі 135680,00 грн. відповідач не сплатив.

В звязку з несплатою заборгованості, позивач звернувся до відповідача з листом № 5022/43/40/02-2017 від 27.11.2017 р. (а. с. 49), в якому повідомив відповідача про дострокове припинення договору та зняття охорони з 08:00 01.12.2017 р. в односторонньому порядку у звязку з невиконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати послуг, а також вимагав погасити заборгованість у розмірі 135680,00 грн. Однак, вимога позивача про погашення заборгованості була залишена відповідачем без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за надані послуги охорони за договором № 32-58951 від 23.08.2017 р., надані в серпні-листопаді 2017 р. в сумі 135680,00 грн.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем на підставі умов договору та вимог чинного законодавства заявлено до стягнення з відповідача:

12953,96 грн. пені;

152280,00 грн. неустойки (штрафу);

4498,88 грн. інфляційних витрат;

1255,61 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг з охорони в серпні жовтні 2017 року та вартість таких послуг підтверджуються матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Строк виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо оплати наданих послуг визначений умовами договору (п. 3.3-3.4.) та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 135680,00 грн. заборгованості за договором про охорону публічної безпеки і порядку на об'єкті № 32-58951 від 23.08.2017 р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Як вже було зазначено вище, строк виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо оплати наданих послуг визначений умовами договору (п. 3.3-3.4.), та мав виконуватися щодо першого платежу на протязі двох банківських днів з моменту підписання договору, а щодо решти платежів до 01 числа кожного поточного календарного місяця за такий місяць.

Проте, як свідчить надана позивачем виписка з рахунку, призначеного для проведення розрахунків за договором про охорону публічної безпеки і порядку на об'єкті № 32-58951 від 23.08.2017 р., відповідач в процесі виконання умов договору систематично прострочував свої зобовязання щодо сплати наданих позивачем послуг, а всю суму заборгованості за договором станом на момент винесення даного судового рішення взагалі не сплатив.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4498,88 грн. інфляційних та 1255,61 грн. 3% річних за прострочення виконання зобовязань з оплати кожного з щомісячних платежів, і по 26.01.2018 р. щодо платежів, які є неоплаченими.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору (п. 7.1) передбачено відповідальність відповідача у випадку прострочення оплати послуг у вигляді сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, і матеріалами даної справи підтверджено факт прострочення відповідачем оплати наданих послуг вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за таке прострочення суд визнає правомірними.

Перевіривши відповідний розрахунок пені, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12953,96 грн. пені за прострочення виконання зобовязань з оплати кожного з щомісячних платежів, і по 26.01.2018 р. щодо платежів, які є неоплаченими.

Як вже було зазначено вище, пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором понад 10 днів, він сплачує охороні (крім пені) погоджену сторонами неустойку (штраф) у розмірі 10 відсотків від суми невиконаного своєчасно зобовязання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази), замовник сплачує охороні штраф у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобовязання.

Оскільки матеріалами даної справи підтверджується факт систематичного прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань з оплати щомісячних платежів за надані послуги за договором, та взагалі остаточне невиконання останнім своїх зобовязань за цим договором, вимоги позивача про нарахування відповідачу штрафу у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобовязання суд визнає правомірними.

На підставі зазначеного пункту договору позивачем нараховано відповідачу до стягнення 152280,00 грн. неустойки (штрафу);

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, а водночас і цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Розглянувши вимоги позивача в контексті вищевказаних положень закону, суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення неустойки (штрафу) становить суму більшу ніж сума існуючої у відповідача перед позивачем заборгованості за договором. Крім того, сума штрафних санкцій становить 50 % від загальної суми послуг, наданих позивачем в рамках договору, тобто передбачені договором штрафні санкції є надмірно великими в порівнянні з сумою послуг. Суд також враховує, що позивач не надав суду будь-яких доказів понесення збитків в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, а матеріалами справи підтверджено той факт, що більшу частині існуючої заборгованості за договором відповідач сплатив. До того ж, позивач у даній справі реалізував своє право на нарахування відповідачу пені, інфляційних та річних в звязку з простроченням останнім виконання своїх зобовязань за договором, тобто певною мірою компенсував

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в разі стягнення з відповідача всієї заявленої до стягнення суми неустойки (штрафу) буде порушено принципи справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, суд керуючись ч. 3 ст. 551 ЦК України та статтею 233 ГК України вважає за необхідне при прийнятті даного рішення зменшити розмір неустойки (штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 76140 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 4600,03 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" (адреса: 61102, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3; ) на користь Управління поліції охорони в Харківської області (адреса: 61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 20; ):

135680,00 грн. основної заборгованості за договором;

12953,96 грн. пені;

76140,00 грн. неустойки (штрафу);

4498,88 грн. інфляційних витрат;

1255,61 грн. 3% річних;

4600,03 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_2