КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р. Справа№ 902/840/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання: Подоляк Р.Ю.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 21.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17 (суддя - Грєхова О.А. (повне судове рішення складено 30.11.2017)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК»

до 1) Міністерства юстиції України,

2) Головного управління державної казначейської служби України у

Вінницькій області

3) Головного управління юстиції у Вінницькій області в особі Відділу

примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2

про відшкодування збитків та стягнення грошових коштів в сумі 39 154,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Волинської області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» до Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про відшкодування збитків та стягнення грошових коштів в сумі 39 154,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за виконавчим документом № 1-12, виданим 26.04.2012 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про конфіскацію в дохід держави всього майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_2, було конфісковано та в подальшому реалізовано автомобіль, що перебував в заставі ПАТ «ІДЕЯ БАНК», внаслідок чого позивачу завдано збитки в розмірі 39 154,53 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.09.2017 було передано позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17 позовні вимоги ПАТ «ІДЕЯ БАНК» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» збитки в розмірі 39 154,53 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ГУ ДКС України у Вінницькій області звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17 скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «ІДЕЯ БАНК» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17.

15.01.2018 від представника Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

16.01.2018 від представника ПАТ «ІДЕЯ БАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 розгляд справи № 902/840/17 призначено на 26.01.2018.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.01.2018 у зв'язку з перебування судді Гончарова С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці на підставі розпорядження № 09.1-08/205/18 визначено новий склад колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В. судді: Тищенко О.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 відкрито апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В. судді: Тищенко О.В., Іоннікова І.А., розгляд справи призначено на 21.02.2018.

Представники позивача, відповідачів та третьої особи у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін та третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

30.10.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Плюс банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» (надалі - позивач, банк) та ОСОБА_2 (надалі - третя особа, позичальник) було укладено Кредитний договір № 864.70166 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 51 049,45 грн. терміном до 30.10.2014 для придбання транспортного засобу ВАЗ 21140 (легковий універсал-В) 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2 (далі - транспортний засіб) у ТОВ «Авто-Технологія», та оплату страхового платежу за життя позичальника, а позичальник зобов'язується одержати і повернути грошові кошти, надані згідно з цим Договором, на визначених цим Договором умовах.

За умовами пункту 2.1 Кредитного договору забезпеченням повернення кредиту, наданого банком позичальнику, процентів по ньому, комісій та інших платежів, відшкодування збитків, заподіяних невиконанням зобов'язань, неустойки (штрафу, пені), а також відшкодування витрат по стягненню, є застава транспортного засобу. Вказаного в п. 1.1 Договору, згідно з Договором застави, який укладається в день підписання цього Договору. При невиконанні позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, банк має право звернути стягнення на предмет застави в порядку, встановленому чинним законодавством та договором застави.

З метою забезпечення виконання позичальником Кредитного договору, 30.10.2009 між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу (далі - Договір застави), за умовами якого, заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 864.70166 від 30.10.2009 та всіма додатковими угодами (договорами, додатками) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому - транспортний засіб марки ВАЗ 211140 (легковий універсал-В) 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2) зареєстрований Вінницьке ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, 28.10.2009. Цей транспортний засіб належить заставодавця згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 28.10.2009.

26.11.2009 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження транспортного засобу марки ВАЗ 211140 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

12.01.2015 до позивача від третьої особи надійшов лист третьої особи, у якому третя особа зазначила, що автомобіль, який є предметом застави, вже проданий, а гроші, які мав отримати банк знаходяться в казначействі.

Надалі, позивач звернувся із Листом № 14272 від 12.02.2015 до начальника ВПВР УДВС УУЮ у Вінницькій області, у якому просив кошти, які надійшли від реалізації заставного майна - транспортного засобу ВАЗ 211140, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2009 року в межах суми заборгованості за кредитним договором перерахувати позивачу.

У відповідь на вказаний лист, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області надало відповідь № 1350/21-28/4 від 25.02.2015, у якій зазначило, що в ході проведення виконавчих дій транспортний засіб ВАЗ 211140, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2009 року випуску відповідно до акту проведення електронних торгів від 23.07.2014 реалізовано, кошти від реалізації у сумі 39 154,53 грн. перераховані до державного бюджету.

Як встановлено судом, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 у справі № 461/9261/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до третьої особи про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, в рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором № 864.70166, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та третьою особою, в сумі 48069,28 грн., яка складається із наступного: 0 грн. основний борг; 13738,54 грн. - прострочений борг; 13833,52 грн. - прострочені проценти; 11,17 - строкові проценти; 20362,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 103,64 грн. дебіторська заборгованість; 20 грн. віндикаційні витрати; звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ 211140», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_5, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника - третьої особи, для чого надано ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Передано автомобіль марки «ВАЗ 211140», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_5, власником якого є третя особа в управління ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на період до його реалізації.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 у справі № 461/9261/15-ц міститься посилання на кредитний договір № 910.70166, а позивачем заперечується існування договору з таким номером, зі змісту рішення від 24.12.2015 у справі № 461/9261/15-ц вбачається, що предметом розгляду було виконання саме договору № 864.70166, копія якого наявна в матеріалах справи. Тобто у вказаному рішенні міститься технічна помилка у номері договору, яка не впливає на вирішення даного спору та не може бути причиною для відмови у позові з формальних підстав.

06.06.2017 ПАТ «ІДЕЯ БАНК» звернулось до Головного управління державного казначейства України у Вінницькій області з претензією № 12.4.2/61146 у якій, на підставі ст.57 Закону України «Про заставу» просило протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії перерахувати кошти в сумі 39 154,53 грн.

Головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області надало відповідь № 12-22/631-2593 від 20.06.2017 у якій зазначило, що реалізацію майна ОСОБА_2, що перебувало у заставі ПАТ «ІДЕЯ БАНК» здійснював Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, а відтак Головне управління не порушувало будь-яким чином законних прав та інтересів ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та не завдало збитків останньому.

Позивач вважає, що реалізацією конфіскованого автомобіля, що перебуває в заставі Банку, Головним управлінням юстиції у Вінницькій області в особі Відділу державної виконавчої служби управління державної виконавчої служби було завдано ПАТ «ІДЕЯ БАНК» збитків в розмірі, що становить суму від реалізації конфіскованого автомобіля, а саме на 39154,53 грн.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

26.11.2009 Івано-Франківською філіє державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження транспортного засобу марки ВАЗ 211140 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом про реєстрацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Як вже зазначалось, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 у справі № 461/9261/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до третьої особи про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, в рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором № 864.70166, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та третьою особою, в сумі 48069,28 грн., яка складається із наступного: 0 грн. основний борг; 13738,54 грн. - прострочений борг; 13833,52 грн. - прострочені проценти; 11,17 - строкові проценти; 20362,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 103,64 грн. дебіторська заборгованість; 20 грн. віндикаційні витрати; звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ 211140», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_5, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника - третьої особи, для чого надано ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Передано автомобіль марки «ВАЗ 211140», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_5, власником якого є третя особа в управління ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на період до його реалізації.

Таким чином, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 у справі № 461/9261/15-ц встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором, виконання якого забезпечено Договором застави, складає 48069,28 грн.

Також, зазначеним рішенням встановлено права ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на заставне майно.

Разом з тим, Жмеринський міськрайонним судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 1-12/12 на виконання рішення вказаного суду про конфіскацію всього майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_3, в дохід держави.

Відповідно до статті 48 Кримінально-виконавчого кодексу України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень су дів та інших органів (посадових осіб), про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилось. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), за місцезнаходженням майна відповідно до Закону У країни «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 49 Кримінально-виконавчого кодексу України, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб'єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у відповідача-3 перебувало виконавче провадження № 32527266 з примусового виконання виконавчого листа № 1-12, виданого 26.04.2012 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про конфіскацію в дохід держави всього майна, яке є власністю засудженого третьої особи

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який був чинний, протягом здійснення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 ЗУ «Про державну виконавчу службу»).

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Відповідно до положень вказаної статті для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Оскільки, зареєстроване право застави у ПАТ «ІДЕЯ БАНК» виникло раніше винесення рішення Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області про конфіскацію автомобіля, а вартість предмета застави була нижча заборгованості ОСОБА_2 перед Банком, відповідно у державного виконавця не було правових підстав згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звертати стягнення на заставний автомобіль, так як в даному випадку звернення стягнення на предмет застави є порушенням вимог чинного законодавства та прав Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» як заставодержателя, оскільки, як зазначає позивач, на даний час зобов'язання по кредитному договору № 864.70166 від 30.10.2009р. належним чином не виконуються.

За приписами ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» майно, що підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Порядок подальшого розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному статтею 62 цього Закону, та майном, яке не підлягає реалізації, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Під час проведення виконавчих дій в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 21.10.2013 складено акт опису й арешту майна боржника, в тому числі автомобіля ВАЗ 211140 (легковий універсал-В) 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. АВ 2084ВЕ.

07.07.2014 відповідачем-3 проведено електронні торги та реалізовано вказаний транспортний засіб, що підтверджується Протоколом № 557 проведення електронних торгів від 07.07.2014.

Кошти в сумі 39154,53 грн., отримані органом ДВС від продажу цього майна були перераховані до державного бюджету, що сторонами не заперечується.

25.03.2015 виконавче провадження № 32527266 закінчене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, автомобіль марки «ВАЗ 211140», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_5, який був предметом застави, був реалізований Відділом управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області при примусовому виконанні виконавчого листа Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 1-12/12 від 02.02.2012, яким конфісковано все майно, яке є власністю ОСОБА_3.

Разом з тим, статтею 57 Закону України «Про заставу» передбачено захист інтересів заставодержателя при припиненні його прав та прав заставодавця на заставлене майно на підставах передбачених законом. Зокрема, ч. 2 вказаної статті регламентовано, що у разі вжиття державою заходів до примусового вилучення заставленого майна або майнових прав (націоналізація, реквізиція, конфіскація, накладення секвестру, а також інших заходів, аналогічних за своїми наслідками), держава відшкодовує збитки, заподіяні заставодержателю внаслідок здійснення цих заходів.

Відшкодування такої шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету.

Відтак, участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади.

Разом з тим, Вищий арбітражний суд України в п. 15 роз'яснення № 02-5/602 від 24.12.1999 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про заставу» зазначив, що заставодержатель, якому завдано збитків у зв'язку з діями держави (державних органів) стосовно примусового вилучення заставленого майна чи припинення права власності на заставлене майно, вправі звернутися з позовом до відповідного державного органу про відшкодування цих збитків у повному обсязі, хоча б згадані дії були правомірними. У таких випадках господарським судам слід застосовувати загальні норми цивільного законодавства стосовно відшкодування шкоди із врахуванням спеціальних норм, передбачених статтею 57 закону, які, зокрема, не ставлять обов'язок щодо відшкодування шкоди у залежність від наявності вини у діях відповідача.

Відтак, у даному випадку наявність або відсутність вини у діях Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області не впливає на наявність у держави обов'язку з відшкодування збитків, заподіяних заставодержателю внаслідок конфіскації та в подальшому реалізації заставного майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кошти в сумі 39 154,53 грн. які перераховані до державного бюджету підлягають стягненню на користь позивача, як завдані останньому збитки.

Щодо вимоги про зобов'язання Міністерства юстиції України надати у Головне управління державної казначейської служби у Вінницькій області подання про перерахунок коштів в сумі 39 154,53 грн. на рахунок ПАТ «ІДЕЯ БАНК», необхідно зазначити наступне.

Пунктом 6 частини 1 статі 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За правилами ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними управліннями рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (п. 2 Порядку виконання рішень).

Пунктами 35 та 36 зазначеного Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Відповідно до приписів п. 38, 39 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Враховуючи те, що за правилами бюджетного кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України, враховуючи відсутність на поточну дату порушення прав позивача та неможливість у даному випадку порушення прав позивача саме Міністерством юстиції України.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом стягнення з державного бюджету відповідної суми відшкодування, а не з рахунку органу яким завдано таку шкоду.

Відтак, саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є виконавцем судового рішення про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Поряд з цим, позивачем не наведено жодних доказів, що його права порушується Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, відсутність рішення про стягнення збитків з Державного бюджету України, яке в свою чергу підлягає безспірному виконанню, свідчить про передчасність таких вимог позивача.

Наведені факти свідчать про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Оцінюючи вищенаведені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 902/840/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 902/840/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку передбаченому ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 19.03.2018.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко