ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. Справа № 914/1793/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Іванець М.Я.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Енерго Прайм»

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.11.2017 (суддя Н. Мороз, повне рішення складено 20.11.2017)

у справі № 914/1793/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця»

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Енерго Прайм», м.Львів

про стягнення 427400,00 грн.,

представники:

- від позивача не зявився,

- від відповідача ОСОБА_3

30.08.2015 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Енерго Прайм» 427400,00 грн. штрафу (а.с.7-9).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.11.2017 у даній справі (а.с. 82-88) вказаний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що в порушення умов договору поставки №ПЗ/Т-17750/НЮ від 12.04.2017 відповідач не виконав своїх зобовязань з поставки позивачу у квітні-червні 2017 року вугілля камяного ДГ. У звязку з наведеним та виходячи з положень п.7.3.1 договору, місцевий господарським суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 20% штрафу від суми непоставленого товару.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТзОВ «Енерго Прайм» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що:

1) місцевий господарський суд не врахував того, що лист позивача від 13.04.2017 №НЗТ-4/184 не може вважатися заявкою на поставку товару в розумінні п.5.5 договору, оскільки він не містить даних про кількість вугілля та строки його поставки. Виходячи з того, що позивач не звертався до нього із заявкою на поставку товару, скаржник вважає що він не мав підстав для початку здійснення поставки, а, отже, він не порушував своїх договірних зобовязань;

2) також суд першої інстанції не врахував листів відповідача від 24.04.2017, 08.06.2017 та 06.07.2017, у яких останній повідомляв позивача про суттєву зміну ціну вугілля на ринку, у звязку з чим пропонував внести зміни в договір стосовно ціни або обсягів поставки, або розірвати його. Вказане свідчить про те, що станом на момент звернення до суду із позовом в даній справі, сторони перебували в процесі погодження договірної ціни. При цьому, відповідач вжив всіх заходів для забезпечення виконання зобовязання за договором та для усунення порушень зобовязання, однак, пропозиції відповідача були проігноровані позивачем;

3) позивач не довів факту заподіяння йому шкоди внаслідок непоставки відповідачем обумовленого товару.

ПАТ «Українська залізниця» в особі його регіональної філії «Південно-Західна залізниця» подало до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначило, зокрема, що:

1) договір поставки на загальну суму 2173000,00 грн. було укладено між сторонами за результатами відкритої тендерної процедури закупівлі. В листуванні між сторонами з приводу внесення змін до договору, позивач наголошував на тому, що відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» відповідачу слід подати документи, які б слугували належним підтвердженням необхідності зміни договірної ціни в сторону збільшення довідку від Державної служби статистики України або від Торгово-промислової палати України. Таку довідку відповідач надав лише в листі від 06.07.2017, який був отриманий позивачем 14.07.2017, тобто після закінчення обумовленого договором терміну поставки вугілля (квітень-червень 2017 року). Поставки за договором відповідач так і не здійснив;

2) лист позивача від 13.04.2017 №НЗТ-4/184 слід вважати заявкою на поставку товару, оскільки п.5.5 договору не встановлює жодних вимог щодо змісту такої заявки. Більш того, в розумінні п.5.5 договору заявка покупця є лише підтвердженням його готовності до приймання товару та здійснення оплати за договором і у своєму листі позивач таку готовність висловив.

Позивачем не було забезпечено явку свого представника в судове засідання 26.02.2018.

Разом з тим, 19.02.2018 до Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 26.02.2018, у режимі відеоконференції. У звязку з тим, що судді члени колегії 19-20 лютого 2018 року перебували у відпустці, а в період з 21 по 23 лютого у відрядженні поза межами м. Львова, вказане клопотання не могло бути вирішеним.

Представник позивача 20.02.2018 був повідомлений в телефонному режимі про відсутність колегії та неможливість вирішення його клопотання.

Зважаючи на вищенаведене та на те, що в матеріалах даної справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також враховуючи завершення процесуального строку, передбаченого ст.273 ГПК України, для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги у даній справі можливо здійснити без представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2017 між ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (покупцем) та ТзОВ «Енерго пройм» (постачальником) укладено договір поставки №ПЗ/Т-17750/НЮ (а.с. 10-12), відповідно до якого постачальник зобовязався у квітні-червні 2017 року поставити і передати у власність покупцю вугілля камяне ДГ (2017 року випуску), відповідно до специфікації №1, а покупець зобовязався прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Відповідно до специфікації №1 (а.с. 13), передбачено поставку вугілля камяного ДГ (13-100) ДДСТУ 7146:2010 у кількості 1 000 тон.

Загальна сума поставки визначена п. 3.4 договору та специфікацією №1 і становить 2137000,00 грн.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що товар поставляється за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (м.Київ, вул.Зрошувальна, 31, вантажоотримувач база ТНТС локомотивне депо Дарниця «Південно-Західної залізниці», код 9770, код станції 320007 (відповідно до правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс-2010»).

Відповідно до п. 5.1 договору поставки, товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів з дня отримання постачальником заявки покупця.

14.04.2017 позивачем на адресу відповідача було надіслано лист від 13.04.2017 №НТЗ-4/184 (а.с. 14), у якому він просив в найкоротший термін розпочати відвантаження вугілля на адресу відповідно до умов договору №ПЗ/Т-17750/НЮ від 12.04.2017 на постачання вугілля марки «ДГ» в кількості 1000 тон.

Даний лист отриманий ТзОВ «Енерго Прайм» 24.04.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15).

Однак, відповідач не здійснив поставку обумовленого договором товару.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листів позивача від 05.05.2017 №НЗТ-4/24, від 09.06.2017 №НЗТ-4/340 та від 01.08.2017 №Т-6/2313 (а.с. 71-76), у період з травня по серпень 2017 року між сторонами відбувалося листування з приводу пропозиції відповідача щодо збільшення ціни вугілля (листи позивача містять покликання на відповідні листи відповідача, при цьому, примірники самих листів відповідача в матеріалах справи відсутні).

У звязку з непоставкою товару, позивач направив відповідачу претензію №НЗТ-4/354 13.06.2017 (а.с. 16-17), з вимогою сплатити штраф за несвоєчасно поставлене вугілля у розмірі 427000,00 грн. на підставі п. 7.3.1 договору.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» із позовом до Господарського суду Львівської області про стягнення з ТзОВ «Енерго Прайм» 427000,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Подібні положення містить і ч.1 ст. 265 ГК України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, п. 5.1 договору передбачає, що товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів з дня отримання постачальником заявки покупця.

Основні доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, а також викладені усно в судовому засіданні, зводяться до того, що лист позивача від 13.04.2017 №НТЗ-4/184 не можна вважати заявкою в розумінні п.5.1 договору, оскільки лист не містить даних про кількість вугілля, строки його поставки, а з комплексного аналізу положень договору із врахуванням кількісної величини поставки вбачається, що сторони досягнули згоди щодо поставки товару декількома партіями.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними твердженнями скаржника. Договором не встановлено чіткої форми заявки, а також прямо не передбачено того, що поставка за цим договором здійснюється кількома партіями. Єдиними положеннями договору, що безпосередньо визначають строки та обсяг поставки є пункт 1.1, яким передбачено, що поставка товару здійснюється в квітні червні 2017 року; вищезгаданий пункт 5.1, яким встановлено 10-ти денний строк на поставку товару з дня отримання постачальником заявки покупця; специфікація №1, якою визначено кількість товару. Так, хоча пункт 5.5 договору передбачає, що постачальник здійснює поставку товару партіями в асортименті, вказаними в специфікації №1, однак, вказана специфікація не містить поділу товару на окремі партії.

Зважаючи на наведене, лист позивача від 13.04.2017 №НТЗ-4/184 є в розумінні п.5.1 та п.5.2 договору заявкою на поставку всього товару, що обумовлений договором. Таким чином, прострочення відповідача почалося після спливу 10 робочих днів з 24.04.2017 (день отримання заявки), тобто з 12.05.2017 (із врахуванням вихідних і неробочих днів).

Обома сторонами визнається той факт, що поставка за договором №ПЗ/Т-17750/НЮ від 12.04.2017 відповідачем не здійснена.

Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 7.3.1 договору, за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару.

Таким чином, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по поставці товару, суд першої інстанції обґрунтовано задоволив вимогу позивача про стягнення з відповідача 427400,00 грн. штрафу, який розраховано виходячи із суми непоставленого товару (2173000,00 грн.).

Також, безпідставними є твердження скаржника, що штраф згідно п.7.3.1 договору не може бути стягнений з нього, оскільки у період, визначений у п.1.1 договору сторони перебували в процесі погодження договірної ціни.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а також ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України якими встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Колегія суддів наголошує на тому, що договірна ціна була визначена сторонами у розділі 2 договору та у специфікації №1 до договору. Сам по собі факт листування між сторонами з приводу зміни ціни не звільняв ТзОВ «Енерго Прайм» від обовязку виконати свої договірні зобовязання на умовах, погоджених сторонами.

Крім того, предметом спору у даній справі є стягнення договірного штрафу, а не внесення змін в договір в частині ціни поставки. Судом першої інстанції було вірно наголошено відповідачу про можливість захисту його порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про зміну договору, яке, однак, останній не реалізував.

Стосовно твердження скаржника про те, що позивач не довів факту заподіяння йому шкоди внаслідок непоставки відповідачем обумовленого договором товару, то судова колегія зазначає, що предметом позову у даній справі є не відшкодування шкоди (глава 82 ЦК України), а стягнення неустойки (глава 49, 51 ЦК України). Відповідач, в порядкуст.617 ЦК України, не навів обставин, які б могли свідчити про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.11.2017 у справі №914/1793/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Енерго Прайм» без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 03.03.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко