ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.03.2018 Справа № 920/19/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Молодецької В.О.,

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз україни» (м. Київ)

до - Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (м. Суми)

про стягнення 1650304 грн. 70 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-74 від 14.04.2017,

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 10-19/17-Д/74 від 28.03.2017.

Суть спору: Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 1000000 грн. основного боргу за виданим простим векселем № 38 від 04.05.2000, 157150 грн. 68 коп. 6% річних, 493154 грн. 02 коп. інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві від 31.01.2018 проти позовних вимог заперечує, оскільки: позивач вже звернувся за захистом цивільного права до нотаріуса, який вчинив виконавчий напис щодо спірного векселя; ст. 625 ЦК України не може застосовуватись до спірних правовідносин; вимога щодо стягнення 6% річних є неправомірною, оскільки відповідач є прямим боржником, а тому до нього не використовується право вимагати відсотки.

Позивачем була надана відповідь на відзив від 18.02.2018, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача.

Відповідачем були надані заперечення від 26.02.2017, в яких відповідач заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2000 між позивачем та ОСОБА_3 кредитним банком (правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір № Т-102/042000 у відповідності до якого банк зобовязується передати позивачу вексель ПАТ «Сумиобленерго» з бланковим індосаментом протягом 10 днів з моменту заключення даного договору згідно із додатком № 1 до даного договору.

В подальшому ПАТ «Акцент-Банк» на звороті спірного векселя був проставлений бланковий індосамент на предявника «Платити наказу: без обороту на мене».

Актом приймання-передачі до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000 ОСОБА_3 кредитним банком було передано позивачу, в тому числі і вексель, який є предметом даного спору.

Позивач є законним власником простого векселя ПАТ «Сумиобленерго» на загальну суму 1000000 грн. № 38, випущеного 4 травня 2000 року, зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року.

13.03.2015 позивач листом № 26-1847/1.2-15 звернувся до відповідача з вимогою про оплату векселя № 38 до 19.03.2015. Позивач вексель не оплатив.

19.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу з листом № 26-2003/1.2-15 про опротестування вказаного вище векселя у неплатежі.

Розпискою від 26.03.2015 про передачу векселів для опротестування приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 отримала , в тому числі і вексель № 38 на суму 1000000 грн.

25.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 звернулась до відповідача з телеграмою-вимогою з пропозицією до 12 години 26.03.2015 здійснити оплату, в тому числі вказаного вище векселя або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

У звязку з невиконанням вказаної вимоги відповідачем, 26.02.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видано акти про протест вказаного вище векселя (зареєстровано в реєстрі № 976).

Актом приймання-передачі від 26.03.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 передано, в тому числі вищезазначений вексель та акт про протест векселя позивачу.

31.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі за вказаним векселем на суму 1000000 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 494) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 38 від 04.05.2000 на суму 1000000 грн.

Позивач зазначає, що відповідач борг за вищезазначеним векселем не сплатив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 1000000 боргу, 493154 грн. 02 коп. інфляційних витрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та 157150 грн. 68 коп. 6% річних, відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі Уніфікований закон).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:

По-перше, що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 1000000 грн. основного боргу за виданим простим векселем № 38 від 04.05.2000, то суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки:

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судовий захист прав та охоронюваних законом інтересів є одним із способів захисту.

Поряд із судовими способами захисту цивільних прав та інтересів ЦК України також передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особа, вільно розпоряджаючись своїми правами, вправі обирати спосіб захисту своїх прав та охоронюваних інтересів.

Згідно до ст. 87 Закону України «Про ноторіат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, відбувається стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про обіг векселів в Україні» зазначається, що вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законодавством порядку, є виконавчим документом.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень; виконавчих написів нотаріусів.

Отже, в ст.18 ЦК України унормований порядок захисту цивільних прав нотаріусом, виконавчий напис якого, вчинений на борговому документі, є виконавчим документом нарівні з рішенням суду (ст.3 Закону України Про виконавче провадження).

Позивач у справі просить суд стягнути з відповідача 1000000 грн. за векселем № 38 від 04.05.2000.

Як вже зазначалось, 31.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі за векселем № 38 від 04.05.2000 на суму 1 000 000 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 38 на суму 1000000 грн.

У виконавчому написі № 494 зазначено, що він набуває чинності з моменту його вчинення та має бути предявлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, під час розгляду справи виконавчий напис № 494 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі.

Вказані обставини підтверджуються постановою відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 20.04.2015 ВП № 47270929.

Доказів того, що припинено виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 494, виданого 01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, позивачем суду не надано.

Тому, так як позивач звернувся за захистом цивільного права до нотаріуса, який вчинив виконавчий напис щодо векселя № 38 від 04.05.2000 і за цим виконавчим написом було порушене виконавче провадження, то у позивача на момент звернення позовом до суду відсутнє незахищене право, яке могло б бути захищене судом у такий же спосіб шляхом примусового виконання обовязку в натурі, в який було здійснене захист цього права нотаріусом.

Таким чином, на час звернення позивача з позовом його права та інтереси вже були захищені нотаріусом в обраний позивачем позасудовий спосіб, а тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення 1000000 грн. боргу за векселем № 38 від 04.05.2000.

По-друге, стосовно вимоги про стягнення з відповідача 493154 грн. 02 коп. інфляційних втрат за період з 20.03.2015 по 31.10.2017, то суд вважає, що вимога не підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до ст. 2 Закону України Про обіг векселів в Україні передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, норми Цивільного кодексу України до правовідносин, повязаних з вексельним обігом, можуть бути застосовані лише у тій частині, яка не врегульована нормами вексельного законодавства і можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що названі в Законі "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Отже, за прострочку виконання вексельного зобов'язання, законодавством встановлені спеціальні санкції.

Вищезазначеною нормою не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, а тому ст. 625 Цивільного кодексу України у даному випадку застосуванню не підлягає.

Тому, суд вважає, що підстави для стягнення інфляційних втрат в розмірі 493154 грн. 02 коп. за період з 20.03.2015 по 31.10.2017, нарахованих на суму вексельного зобов'язання, відсутні.

По-третє, стосовно вимоги про стягнення з відповідача 157150 грн. 68 коп. 6% річних за період з 20.03.2015 по 31.10.2017, то суд дійшов висновку, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки:

Як вже зазначалося, векселедавцем за векселем № 38 є відповідач.

В силу вимог ст. 1, ст. 15, ст. 25 Уніфікованого закону векселедавець - ПАТ Сумиобленерго, зобовязаний за простим векселем № 38 як трасат (акцепт) за переказним векселем.

Сам вексель № 38 передано у власність позивача ОСОБА_3 кредитним банком (правонаступником якого є ПАТ Акцент-Банк) на підставі договору від 24.04.2000 № Т-102/042000.

В подальшому на вказаному векселі ПАТ Акцепт-Банк здійснено банковий індосамент Платити наказу: без обороту на мене.

Відповідно до ст. 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений.

Згідно зі ст. 47 Уніфікованого закону всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, що забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем. Держатель має право пред'явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов'язалися.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, в тому числі відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Отже, право векселедержателя на стягнення 6% річних із зобовязаної за векселем особи від дати настання строку платежу, передбачене п. 2 ст. 48 вказаного Уніфікованого закону.

Пунктом 5 статті 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" встановлено, що відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Враховуючи вищезазначене та порушення відповідачем строків платежу, оскільки до 19.03.2015 відповідачем не оплачено вимоги за векселем, а також те, що право на стягнення 6% передбачено Уніфікованим законом, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 157150 грн. 68 коп. 6% річних (за період з 20.03.2015 по 31.10.2017).

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, код 23293513) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ( вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 157150 грн. 68 коп. 6% річних, 2357 грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 15.03.2018.

Суддя ОСОБА_6