ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Справа № 915/1355/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

секретар судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 580 від 26.04.16;

представник відповідача в судове засідання не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м.Київ, вул. Назарівська, 3) в особі ВП Южно Українська АЕС ,55001, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, промзона, а/с№20

до відповідача: Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, 55000, м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8

про: стягнення заборгованості за договором №35096 від 06.08.2014 у розмірі 32 347,05 грн.

14.12.2017 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно Українська АЕС вернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №32/18260 від 08.12.2017 в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство заборгованість в розмірі 32 347,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство грошових зобовязань за укладеним між сторонами Договором від 06.08.2014 №35096/79, а саме, сплати інфляційних та 3% річних за період з 01.01.2016 по 31.01.2017, у звязку з чим в бухгалтерському обліку позивача числиться дебіторська заборгованість в сумі 32 347,05 грн. Вказує, що 20.10.2017 сторонами складений акт звірки взаємних розрахунків який підтверджує заборгованість відповідача перед позивачем на суму 32 347,05 грн.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву вважає вимоги позивача частково безпідставними з підстав нікчемності окремої частини графіку спірного договору. Посилається на частину 2 ст.207 Господарського кодексу України та зазначає, що нікчемними визнаються, зокрема умови типових договорів і договорів приєднання, що вимагають від одержувача товару сплати непропорційно великого розміру штрафних санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції виконавця. Вказує, що нарахування інфляційних витрат та 3% річних повинно було здійснюватися стягувачем на суму щомісячного платежу відповідно до графіку погашення заборгованості по мировій угоді, або ж по договору, але з урахуванням основного боргу - 49 503,91 грн.(а.с.112,113).

Позивач у наданій відповіді на відзив зазначає, що вимоги позивача у справі щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 32 347,05 грн. ґрунтуються на порушенні відповідачем умов договору №35096 від 06.08.2014, укладеного позивачем та відповідачем з метою компенсації втрат позивача у звязку із знеціненням грошових коштів у звязку з невиконанням відповідачем рішення господарського суду Миколаївської області від 15.05.20147 у справі №915/340/14. Виконання зазначеного рішення суду було позивачем розстрочено в оплаті до 2031 року (ухвала господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 про затвердження мирової угоди у цій справі). Саме на підставі п.2.2 Договору №35096 від 06.08.2014 відповідачу щомісячно з 01.01.2016 по 31.01.2017 виставлялися рахунки для їх оплати. При укладенні компенсаційного договору від 06.08.2014 №35096 сторони також керувалися п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань». Вказує, що виставлення рахунків на оплату відповідає встановленим умовам договору від 06.08.2014 №35096. На спростування викладених у відзиві посилань щодо «нікчемності частини договору» вказує, що укладений позивачем та відповідачем договір №35096 не є типовим договором або договором приєднання; - стаття 207 Господарського кодексу України передбачає можливість визнання недійсності договору або його частини тільки в судовому порядку. Відповідач не звертався до суду з вимогами визнати договір №35096 або його частини недійсним, а тому посилатись на недійсність договору або його частини у відповідача немає підстав; - посилання відповідача на статтю 203 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки відповідачем не обґрунтовано в чому зміст договору №35096 «суперечить інтересам держави і суспільства, моральним його засадам». Таким чином, договір №35096 є господарським договором, укладений відповідно до вимог ст.627 Цивільного кодексу України, а тому є чинним та обовязковим до виконання сторонами. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат не є за своєю природою санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати (а.с.123,124)

Відповідно до Закону України № 2147-VII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що станом на 15.12.2018 по даній справі суд не перейшов до розгляду справи по суті, то розгляд даної справи продовжувався за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

У судовому засіданні 11.01.2018 оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

06.08.2014 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно Українська АЕС (далі стягувач) та Комунальним підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (далі боржник), що є сторонами виконавчого провадження, порушеного головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у справі про примусове виконання наказу виданого господарським судом Миколаївської області 02 червня 2014 року на примусове виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року у справі №915/340/14 , укладено договір №35096/79 (далі Договір), предметом якого є компенсація боржником суми втрат стягувача в звязку із знеціненням грошових коштів на суму боргу 10 202 137,92 грн., внаслідок інфляційних процесів в економіці в порядку статті 625 Цивільного кодексу України протягом погашення боржником заборгованості відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року у справі №915/340/14. Порядок погашення заборгованості визначається окремо Мировою угодою, що погоджується сторонами та затверджується господарським судом Миколаївської області у встановленому законом порядку (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору, Розділу 2, який визначає механізм погашення заборгованості, боржник та стягувач визнають, що станом на 30.06.2014 року заборгованість за рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.05.2014 у справі №915/340/14 становить 10 914 716,39 грн., а станом на 31.07.2014 заборгованість (з урахуванням 3% річних за період з 26.06.2014 по 31.07.2014) становить 10 944 903,54 грн. За обопільною згодою сторін, суму боргу умовно виключно для цілей даного договору, поділено на:

- суму боргу на відшкодування 3% річних, пені та штрафу, яка стягнута

рішенням суду, - 712 578,47 грн., на цю суму не нараховуються інфляційні і 3% річних;

- суму боргу на відшкодування витрат на сплату судового збору, суми

основного боргу та збитків від інфляції 10 202 137,92 грн., на цю суму нараховуються інфляційні і 3% річних з 01.08.2014;

- сума нарахування 3% річних становить - 30 187,15 грн. Нарахування

здійснено з дати набрання чинності рішення господарського суду Миколаївської області від 15.05.2014 №915/340/14 за період з 26.06.2014 по 31.07.2014 на суму основного боргу, збитків від інфляції та витрат на сплату судового збору.

Згідно п. 2.2 Договору, боржник та стягувач домовилися, що сплата інфляційних витрат та 3% річних здійснюється боржником щомісячно на суму боргу, що становить 10 202 137,92 грн., в тому числі:

- суму основного боргу 10 098 797,06 грн.;

- збитки від інфляції 30 260,86 грн.;

- сплата судового збору 73 080,00 грн.

Нарахування інфляційних витрат та 3% річних здійснюється стягувачем на

суму щомісячного платежу відповідно до Графіку погашення заборгованості, що є додатком №1 до договору №35096 від 06.08.2014. Оплата інфляційних витрат та 3% річних здійснюється боржником щомісячно, на підставі рахунку, протягом 5 днів з моменту його отримання. Зазначені рахунки направляються стягувачем боржнику цінними листами з повідомленням про вручення. При розрахунках інфляційних витрат застосовуються індекси інфляції, які публікуються в офіційних друкованих виданнях. Відлік часу для нарахування інфляційних витрат ведеться з дати набрання законної сили рішення суду у справі №915/340/14 і до моменту сплати боргу.

У відповідності до п. 2.3 Договору, боржник та стягувач зобовязуються щороку, не пізніше 15 січня кожного року, складати акт звірки розрахунків. При цьому ініціатива складання акту звірки покладається на боржника.

Згідно п. 2.5 Договору, у випадку порушення умов цього договору, стягувач звертається до суду з позовом про зобовязання виконати умови даного договору.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що даний договір діє з моменту його підписання та після затвердження Господарським судом Миколаївської області Мирової угоди від 06.08.2014 по справі №915/340/14 до повного виконання сторонами обовязків за договором. Дія договору припиняється у разі припинення дії Мирової угоди від 06.08.2014 затвердженої господарським судом Миколаївської області по справі №915/340/14, а також у разі дострокового та повного погашення заборгованості боржником.

Відповідно до п. 4.4 Договору, графік погашення заборгованості, підписаний боржником та стягувачем, є додатком №1 до договору та його невідємною частиною.

Як вбачається з матеріалів справи, Додаток №1 до Договору №35096 від 06.08.2014 «Графік погашення заборгованості КП «ТВКГ» перед ДП «НАЕК» «Енергоатом» в особі Южно Українська АЕС за спожиті послуги по відпуску теплової енергії відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 15.05.2014 у справі №915/340/14» підписано сторонами без зауважень.

Так, на виконання умов договору позивачем були виписані відповідачу рахунки на оплату інфляційних та 3% річних разом із додатком №1 до рахунку розрахунок суми інфляційних та 3% річних, а саме:

- рахунок №РС, 16-174 від 31.01.2016 на сплату інфляційних та 3% річних на

загальну суму 3 719,88 грн. (а.с.18), додаток №1 (а.с.38,39);

- рахунок №РС, 16-3796 від 29.02.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,00 грн. (а.с.19), додаток №1 (а.с.31);

- рахунок №РС, 16-4017 від 31.03.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,97 грн. (а.с.20), додаток №1 (а.с.32);

- рахунок №РС, 16-4216 від 30.04.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,97 грн. (а.с.21), додаток №1 (а.с.33);

- рахунок №РС, 16-4247 від 31.05.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,97 грн. (а.с. 22), додаток №1 (а.с.34);

- рахунок №РС, 16-4520 від 30.06.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,97 грн. (а.с. 23), додаток №1 (а.с.35);

- рахунок №РС, 16-4570 від 31.07.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 147,97 грн.(а.с.24), додаток №1 (а.с.36);

- рахунок №РС, 16-4889 від 31.08.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 4 336,79 грн. (а.с.25), додаток №1 (а.с.40,41);

- рахунок №РС, 16-5052 від 30.09.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 4 449,77 грн. (а.с.26), додаток №1 (а.с.42,43);

- рахунок №РС, 16-5262 від 31.10.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 4 591,85 грн.(а.с.27), додаток №1 (а.с.44, 45);

- рахунок №РС, 16-5485 від 30.11.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 4 709,82 грн.(а.с.28), додаток №1 (а.с.46, 47);

- рахунок №РС, 16-5710 від 31.12.2016 на сплату інфляційних та 3% річних

на загальну суму 4816,90 грн. (а.с.29), додаток №1 (а.с.48,49);

- рахунок №РС, 16-198 від 31.01.2017 на сплату інфляційних та 3% річних на

загальну суму 4 834,22 грн.(а.с.30), додаток №1 (а.с.37).

Вищевказані рахунки разом із додатком №1 до рахунку розрахунок суми інфляційних та 3% річних були направлені на адресу відповідача супровідними листами №05/2091 від 16.02.2016 (а.с.50), №05/3286 від 10.03.2016 (а.с.53), №05/5126 від 08.04.2016 (а.с.56), №05/6651 від 11.05.2016 (а.с.59), №05/8017 від 07.06.2016 (а.с.62), №05/9645 від 11.07.2016 (а.с.65), №05/11096 від 08.08.2016 (а.с.68), №05/12847 від 13.09.2016 (а.с.71), №05/14247 від 11.10.2016 (а.с.74), №05/15979 від 11.11.2016 (а.с.77), №05/18071 від 15.12.2016 (а.с.80), №05/549 від 13.01.2017 (а.с.83), №05/2220 від 14.02.2017 (а.с.86) та отримані повноваженою особою відповідача, що підтверджується підписом останнього на повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 72, 73, 76, 79, 82, 85, 88).

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з несвоєчасним перерахуванням Комунальним підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство грошових коштів, згідно затвердженого графіку, позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати у відповідності до умов Договору.

Позивач зазначає, що Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство вимоги Договору в частині оплати інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.01.2016 по 31.01.2017 не виконало, у звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 32 347,05 грн.

Вказана сума заборгованості, згідно розрахунку заборгованості (а.с.17) складається з нарахованих за умовами договору 3% річних 1923,61 грн., згідно розділу 4 графіку погашення заборгованості Додаток -1 до Договору №35096 за період з січня 2016 року по січень 2017 включно (147, 97 Х 13), нарахованих 3% річних 22 881,88 грн. та інфляційних 7 541,56 грн., згідно Розділу 3 графіку погашення заборгованості Додаток -1 до Договору №35096 (сума боргу, на яку нараховується індекс інфляції і 3% річних 50 010,48 грн.) за період з січня 2016 року по січень 2017 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони здійснили звірку взаєморозрахунків, за результатами якої складено акт звірки станом на 20.11.2017, згідно якого відповідач підтвердив заборгованість за Договором №35096 від 06.08.2014 за період з 01.01.2016 - 31.12.2016 в сумі 27 512,83 грн., та за період з 01.01.2017 по 31.10.2017 в сумі 16 024,42 грн. (а.с.89,90).

Так, позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.17) нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 22 881,88 грн. нарахованих за період з 01.01.2016 по 31.01.2017 згідно рахунків:

- РС 16-174 від 31.01.2016 у сумі 2256,64 грн.;

- РС 16-4889 від 31.08.2016 у сумі 3123,60 грн.;

- РС 16-5052 від 30.09.2016 у сумі 3246,58 грн.;

- РС 16-5262 від 31.10.2016 у сумі 3373,66 грн.;

- РС 16-5485 від 30.11.2016 у сумі 3496,63 грн.;

- РС 16-5710 від 31.12.2016 у сумі 3623,71 грн.;

- РС 17-198 від 31.01.2017 у сумі 3761,06 грн.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» розмір 3% річних який нараховано правомірно за період з 01.01.2016 по 31.01.2017 становить 22 877,42 грн. згідно рахунків:

- РС 16-174 від 31.01.2016 у сумі 2256,29 грн.;

- РС 16-4889 від 31.08.2016 у сумі 3123,60 грн.;

- РС 16-5052 від 30.09.2016 у сумі 3246,58 грн.;

- РС 16-5262 від 31.10.2016 у сумі 3373,66 грн.;

- РС 16-5485 від 30.11.2016 у сумі 3496,63 грн.;

- РС 16-5710 від 31.12.2016 у сумі 3623,71 грн.;

- РС 17-198 від 31.01.2017 у сумі 3756,95 грн.

В частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4,46 грн. (22 881,88 грн. 22 877,42 грн.) слід відмовити.

Згідно наданого до суду розрахунку (а.с.17) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні в загальному розмірі 7 541,56 грн. нараховані за період з 01.01.2016 по 31.01.2017 по рахункам:

- РС 16-174 від 31.01.2016 у сумі 1315,27 грн.;

- РС 16-4889 від 31.08.2016 у сумі 1065,22 грн.;

- РС 16-5052 від 30.09.2016 у сумі 1055,22 грн.;

- РС 16-5262 від 31.10.2016 у сумі 1070,22 грн.;

- РС 16-5485 від 30.11.2016 у сумі 1065,22 грн.;

- РС 16-5710 від 31.12.2016 у сумі 1045,22 грн.;

- РС 17-198 від 31.01.2017 у сумі 925,189 грн., розмір яких є обґрунтований

відповідно до вимог Договору та підлягає задоволенню.

Оцінивши в сукупності зазначені фактичні обставини та докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 32 342,59 грн., яка складається з нарахованих за умовами договору 3% річних 1923,61 грн., згідно розділу 4 графіку погашення заборгованості Додаток -1 до Договору №35096 за період з січня 2016 року по січень 2017 включно (147, 97 Х 13), нарахованих 3% річних 22 877,42 грн. та інфляційних 7 541,56 грн., згідно Розділу 3 графіку погашення заборгованості Додаток -1 до Договору №35096 (сума боргу, на яку нараховується індекс інфляції і 3% річних 50 010,48 грн.) за період з січня 2016 року по січень 2017 включно.

Доводи відповідача, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних повинно було здійснюватись стягувачем на суму щомісячного платежу відповідно до графіку погашення заборгованості по мировій угоді або по договору з урахуванням основного боргу 49 503,91 грн. суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Згідно п. 2.2. Договору №35096 від 06.08.2014, який підписаний між позивачем та відповідачем без зауважень передбачено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних, здійснюється позивачем на суму щомісячного платежу відповідно до Графіку погашення заборгованості, що є додатком №1 до договору №35096 від 06.08.2014. Відповідно до розділу 3 Графіку погашення заборгованості, сторонами визначено суму боргу, а саме 50 010,48 грн. на яку нараховується 3% річних та індекс інфляції. Саме на підставі узгоджених сторонами умовах Договору №35096 відповідачу щомісячно з 01.01.2016 по 31.01.2017 виставлялися рахунки для їх оплати.

Доводи відповідача щодо нікчемності частини Договору, а саме Графіку погашення заборгованості з посиланням на ч.2 ст.207 Господарського кодексу України суд вважає необґрунтованими, оскільки стаття 207 ГК України передбачає можливість визнання недійсності договору або його частини тільки в судовому порядку. Доказів того, що відповідач звертався до суду з вимогами про визнання договору №35096 або його частини недійсним, до суду не надано.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 220, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання та водо каналізаційне господарство (55000, м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, р/р 11185 в ЮУ ПІБ, МФ 326427, код 31948866) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м.Київ, вул. Назарівська, 3) в особі ВП Южно Українська АЕС (55001, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, промзона, а/с№20, р/р0273 у філії Миколаївського облуправління АТ «Ощадбанку», МФО 326461, ) заборгованості в розмірі 32 342,59 грн. та 1599,68 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 06.03.2018, повний текст рішення складено 13.03.2018.

Суддя Н.О. Семенчук