РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018Справа № 910/354/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних

споруд м. Києва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект»

про стягнення 9722,13 грн.

Представники:

від позивача: Кроллау О.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект» про стягнення 9722,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на проведення між ним та відповідачем зустрічної звірки, за результатами якої проведено аналіз фактичних витрат відповідача та встановлено порушення вимог п. 6.1.1.Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної організації на будівництво», затверджених наказом Мінрегіонбуду України від 08.08.2013 №374, з огляду на що зроблено висновок про те, що відповідачем завищено вартість проектних робіт по об'єкту «Будівництво Великої окружної дороги на ділянці від просп. Маршала Рокоссовського до вул. Богатирської з будівництвом транспортної розв'язки в різних рівнях» за договором №ТКДМП-0818-А/1 від 28.12.2016 на суму 9722,13 грн., що відображено у додатку №2 до довідки зустрічної звірки у ТОВ «Інститут «Київдормістпроект» від 13.04.2017 №06-21/11з, що підписана відповідачем без зауважень. За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму зайво сплачених коштів у розмірі 9722,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 позовну заяву Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» залишено без руху; встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: належного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та правових підстав позову, зокрема, щодо обставин прийняття позивачем виконаного підрядником обсягу робіт за договором №ТКДМП-0818-А/1 від 28.12.2016, їх вартості; зазначення доказів, якими такі обставини (щодо обсягу виконаних робіт та вартості) підтверджені; визначення правової природи позовних вимог про стягнення грошових коштів, які, за твердженням позивача, зайво сплачені, та надання відповідного нормативно-правового обґрунтування наявності підстав для стягнення цих коштів з відповідача; зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; подання підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; встановлено позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

22.01.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/354/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27.02.2018.

07.02.2018 до відділу діловодства суду від позивача подано клопотання про залучення третьої особи - Державної аудиторської служби України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача з тих підстав, що акт ревізії є однією з підстав позову.

У судове засідання 27.02.2018 з'явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 27.02.2018, за відсутності представника відповідача, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Розглянувши клопотання про залучення Державної аудиторської служби України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з'ясовує, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів, які були зайво сплачені позивачем відповідачу через завищення останнім вартості робіт за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, відтак, позивачем не доведено, яким чином обставини, що при вирішенні даної справи судом будуть досліджуватися та встановлюватися, можуть вплинути на права та обов'язки Державної аудиторської служби України, яка стороною правочину не є, тобто позивачем не доведено існування у даної особи будь-якого юридичного інтересу щодо предмета спору.

У судовому засіданні 27.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 між Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект» (виконавець, відповідач) укладено договір №ТКДМП-0818-А/1 на здійснення авторського нагляду, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за плату, відповідно до умов цього договору здійснювати авторський нагляд по об'єкту «Будівництво Великої окружної дороги на ділянці від просп. Маршала Рокоссовського до вул. Богатирської з будівництвом транспортної розв'язки в різних рівнях».

За змістом п. 2.1. договору, вартість робіт відповідно до протоколу погодження договірної ціни - 199454,40 грн., в тому числі податок на додану вартість - 33242,40 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Судом встановлено, що Державною аудиторською службою України проведено ревізію господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2016, за наслідками якої складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» за період з 01.01.2013 по 31.12.2016, у якому, зокрема, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №ТКДМП-0818-А/1 на здійснення авторського нагляду. Згідно з актом здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт за Договором, відповідачем виконані роботи на суму 17852,4 грн., які оплачено замовником в повному обсязі. Однак, проведеною з відповідачем зустрічною звіркою встановлено, що для виконання робіт по Договору останнім було залучено на договірній основі інших суб'єктів господарювання та власними силами відповідачем виконано робіт на суму 26901,26 грн. Унаслідок недотримання вимог п. 6.1.1. ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної організації на будівництво», затверджених наказом Мінрегіонбуду України від 08.08.2013 №374, з огляду на що позивачеві завдано збитків.

Судом встановлено, що позивачем та відповідачем підписано документ, іменований Аналіз фактичних витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект» та отриманого доходу від замовника Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» по об'єктах, по яких недотримано вимог ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної організації на будівництво», згідно з яким по договору №ТКДМП-0818-А/1 зазначено різницю у розмірі 9722,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на проведення між ним та відповідачем зустрічної звірки, за результатами якої проведено аналіз фактичних витрат відповідача та встановлено порушення вимог п. 6.1.1.Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної організації на будівництво», затверджених наказом Мінрегіонбуду України від 08.08.2013 №374, з огляду на що зроблено висновок про те, що відповідачем завищено вартість проектних робіт по об'єкту «Будівництво Великої окружної дороги на ділянці від просп. Маршала Рокоссовського до вул. Богатирської з будівництвом транспортної розв'язки в різних рівнях» за договором №ТКДМП-0818-А/1 від 28.12.2016 на суму 9722,13 грн., що відображено у додатку №2 до довідки зустрічної звірки у ТОВ «Інститут «Київдормістпроект» від 13.04.2017 №06-21/11з, що підписана відповідачем без зауважень. За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму зайво сплачених коштів у розмірі 9722,13 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 28.12.2016 між Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект» (виконавець, відповідач) укладено договір №ТКДМП-0818-А/1 на здійснення авторського нагляду, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за плату, відповідно до умов цього договору здійснювати авторський нагляд по об'єкту «Будівництво Великої окружної дороги на ділянці від просп. Маршала Рокоссовського до вул. Богатирської з будівництвом транспортної розв'язки в різних рівнях».

Як встановлено судом, Державною аудиторською службою України проведено ревізію господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2016, за наслідками якої складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» за період з 01.01.2013 по 31.12.2016, у якому, зокрема, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №ТКДМП-0818-А/1 на здійснення авторського нагляду. Згідно з актом здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт за Договором, відповідачем виконані роботи на суму 17852,4 грн., які оплачено замовником в повному обсязі. Однак, проведеною з відповідачем зустрічною звіркою встановлено, що для виконання робіт по Договору останнім було залучено на договірній основі інших суб'єктів господарювання та власними силами відповідачем виконано робіт на суму 26901,26 грн. Унаслідок недотримання вимог п. 6.1.1. ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної організації на будівництво», затверджених наказом Мінрегіонбуду України від 08.08.2013 №374, з огляду на що позивачеві завдано збитків.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 на підставі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України зобов'язано позивача надати суду докази у підтвердження обставин виконання відповідачем робіт за договором №ТКДМП-0818-А/1, їх обсягу, вартості, а також докази у підтвердження факту прийняття позивачем виконаного відповідачем обсягу робіт за договором №ТКДМП-0818-А/1.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів у підтвердження обставин виконання відповідачем робіт (надання послуг) за договором №ТКДМП-0818-А/1, їх обсягу, вартості, а також докази у підтвердження факту прийняття позивачем виконаного виконавцем обсягу робіт (надання послуг) за договором №ТКДМП-0818-А/1, так само як не надано доказів сплати відповідачу коштів за спірним договором.

В той же час, виходячи з підстав позову, оскільки в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» за період з 01.01.2013 по 31.12.2016 мова йде про те, що відповідачем було виконано роботи за договором №ТКДМП-0818-А/1 на суму 17852,4 грн., які оплачено замовником в повному обсязі, та враховуючи, що вказані обставини не заперечувались відповідачем, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України передбачено, що Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Водночас, позивачем заявлено до стягнення суму грошових коштів, які, на його думку, є такими, що зайво сплачені, тобто виходячи зі змісту заявлених вимог, з урахуванням підстав позову, позивачем фактично заявлено до стягнення понесені збитки.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивачем не доведено наявність усіх елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема, не доведено наявність збитків як таких, що спричинені неналежним (з порушенням умов договору) виконанням зобов'язання відповідачем, тому у разі прийняття виконаних за договором послуг, відсутні підстави для відшкодування у зв'язку з таким виконанням (оціненим замовником як належне) збитків.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що підставою для повернення коштів є висновки за результатами ревізії, проведеної Державною аудиторською службою України, про завищення вартості здійснених відповідачем робіт.

Так, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, у той же час виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, посилання на акт Державної аудиторської служби України як на підставу для задоволення позовних вимог є неправомірними.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наведених обставин, позов Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут «Київдормістпроект» про стягнення 9722,13 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.03.2018

Суддя Ю.В. Картавцева