РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018Справа № 910/21079/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»
до про Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» визнання договору укладеним

Представники:

від Позивача: Кісілевич Є.Є. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Литвин П.В. (представник за Довіреністю);

Петрук Я.О. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі також - «Відповідач») про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.11.2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом №2246/10 направило на адресу Відповідача заяви - приєднання (2 екз.) і проект типового договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії» (4 екз.) на 4 квартал 2016 року. У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» листом №26-8779/1.2-16 від 08.12.2016 року відмовило в укладенні договору з постачальником «останньої надії» у зв'язку з відсутністю юридичних підстав. Як зазначає Позивач, вказана відмова від укладення договору є незаконною, оскільки постачання природного газу не припинялось, у четвертому кварталі 2016 року від Відповідача одночасно постачався газ по укладеним договорам постачання природного газу, так і газ для власних потреб (для виробництва електричної енергії), іншого постачальника природного газу Позивач не мав. Також зазначав, що вказаний договір є публічним та за наявності підстав, передбачених законодавством, будь - який споживач може приєднатися до нього, згода Відповідача на укладення такого договору не є обов'язковою, а також у зв'язку з порушенням справи про банкрутство Позивача, борги перед Відповідачем до 17.12.2015 року вважаються поточними зобов'язаннями та не можуть бути погашеними до вирішення цього питання в рамках справи про банкрутство. Таким чином, просить суд визнати укладеним з моменту початку фактичного постачання Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надати Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» підписану уповноваженою особою письмову форму Договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» здійснити документальне оформлення господарських відносин по поставці природного газу за Договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що Позивачем не доведено наявність у нього діючих постачальників природного газу, крім Відповідача, не надано доказів надання документального підтвердження відсутності заборгованості перед попереднім постачальником природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року порушено провадження у справі № 910/21079/17, судове засідання призначено на 20.12.2017 року.

20.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов відзив на позовну заяву.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 року вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2018 року.

10.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференцїі.

19.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

19.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника Позивача.

19.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференцїі.

В судове засідання 22.01.2018 року з'явився представник Відповідача. Представник Позивача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав клопотання проведення підготовчого засідання без участі представника Позивача, яке Судом розглянуто та задоволено.

В судовому засіданні 22.01.2018 року Судом прийнято до розгляду уточнення позовних вимог шляхом викладення умов типового договору, викладеного у відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 року визнано явку Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" обов'язковою для розгляду справи по суті. В задоволенні клопотань Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про розгляд справи № 910/21079/17 в режимі відеоконференцїі від 10.01.2018 року та від 19.01.2018 року відмовлено.

Під час підготовчого засідання судом здійснено всі необхідні дії для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що у підготовчому провадженні судом вчинено усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, Суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №910/21079/17 до судового розгляду по суті на 07.02.2018 року.

05.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання 07.02.2018 року з'явились представники Сторін.

Суд на місці ухвалив - оголосити перерву в судовому засіданні до 06.03.2018 року.

06.03.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли пояснення по справі.

06.03.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення.

В судовому засіданні 06 березня 2018 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 06 березня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України,в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

30.11.2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом №2246/10 направило на адресу Відповідача заяви - приєднання (2 екз.) і проект типового договору постачання природного газу на власні потреби та виробництва теплової енергії для інших споживачів з постачальником «останньої надії» (4 екз.) на 4 квартал 2016 року, підписані з боку Позивача, який був отриманий Відповідачем 01.12.2016 року за вх. №6827/18-16, що підтверджується відповідним підписом на листі. (т.1 а.с.23 - 29)

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» листом №26-8779/1.2-16 від 08.12.2016 року відмовило в укладенні договору з постачальником «останньої надії» у зв'язку з відсутністю юридичних підстав та наявністю заборгованості Позивача за використаний природний газ у розмірі 533585105 грн. 66 коп. перед Відповідачем, який був отриманий Приватним акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» 14.12.2016 р. за вх. №1393, що підтверджується відповідним підписом на листі. (т.1 а.с.30)

Позивач повторно направив відповідачу заяву-приєднання від 06.02.2017 року разом із супровідним листом №267/10 щодо постачання газу постачальником "останньої надії", період постачання газу вказаний з 01.01.2017 року. (т.1 а.с.121)

Відповідачем листом від 13.02.2017р. №26-1545/1.2-17 повідомлено про відсутність підстав постачання природного газу постачальником "останньої надії". (т.1 а.с.10-106)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказана відмова від укладення договору є незаконною, оскільки постачання природного газу не припинялось, у четвертому кварталі 2016 року від Відповідача одночасно постачався газ по укладеним договорам постачання природного газу, так і газ для власних потреб (для виробництва електричної енергії), іншого постачальника природного газу Позивач не мав. Також зазначав, що вказаний договір є публічним та за наявності підстав, передбачених законодавством, будь - який споживач може приєднатися до нього, згода Відповідача на укладення такого договору не є обов'язковою, а також у зв'язку з порушенням справи про банкрутство Позивача, борги перед Відповідачем до 17.12.2015 року вважаються поточними зобов'язаннями та не можуть бути погашеними до вирішення цього питання в рамках справи про банкрутство. Таким чином, просить суд визнати укладеним з моменту початку фактичного постачання Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надати Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» підписану уповноваженою особою письмову форму Договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» здійснити документальне оформлення господарських відносин по поставці природного газу за Договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. (стаття 181 Господарського кодексу України)

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, 30.11.2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом №2246/10 направило на адресу Відповідача заяви - приєднання (2 екз.) і проект типового договору постачання природного газу на власні потреби та виробництва теплової енергії для інших споживачів з постачальником «останньої надії» (4 екз.) на 4 квартал 2016 року, підписані з боку Позивача, який був отриманий Відповідачем 01.12.2016 року за вх. №6827/18-16, що підтверджується відповідним підписом на листі. (т.1 а.с.23 - 29)

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» листом №26-8779/1.2-16 від 08.12.2016 року відмовило в укладенні договору з постачальником «останньої надії» у зв'язку з відсутністю юридичних підстав та наявністю заборгованості Позивача за використаний природний газ у розмірі 533585105 грн. 66 коп. перед Відповідачем, який був отриманий Приватним акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» 14.12.2016 р. за вх. №1393, що підтверджується відповідним підписом на листі. (т.1 а.с.30)

Позивач повторно направив відповідачу заяву-приєднання від 06.02.2017 року разом із супровідним листом №267/10 щодо постачання газу постачальником "останньої надії", період постачання газу вказаний з 01.01.2017 року. (т.1 а.с.121)

Відповідачем листом від 13.02.2017р. №26-1545/1.2-17 повідомлено про відсутність підстав постачання природного газу постачальником "останньої надії". (т.1 а.с.10-106)

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначаються Законом України "Про ринок природного газу" .

Відповідно п.26 ч.1 до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1307-р від 10 грудня 2015 року Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Статтею 15 Закону N 329-VII встановлено, що Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1387/27832, затверджено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Вказана норма кореспондується з п. 1 розділу 5 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання), відповідно до якого, якщо в результаті ліквідації діючого постачальника, визнання його банкрутом, анулювання/зупинення його ліцензії, недостатності ресурсу природного газу для задоволення потреб споживача, відсутності пропозицій від постачальників чи в інших випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, споживач залишився (буде залишений) без постачальника та/або без достатніх ресурсів (підтверджених обсягів природного газу), споживач має право звернутися у порядку, визначеному цим розділом, до постачальника "останньої надії".

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу всім споживачам, які звернулися до нього, на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому Регулятором (далі - типовий договір), який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів України.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят календарних днів на рік та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії" (п. 2 розділу 5 Правил, абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до п.2 Постанови суб'єкти господарювання, визначені Кабінетом Міністрів України як постачальники, які не мають права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (постачальники "останньої надії"), оформлюють свої договірні відносини зі споживачами на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Відповідно до п. 6 розділу 5 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання) для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" споживач має заповнити заяву-приєднання, розміщену на сайті постачальника "останньої надії", за формою відповідного додатка до типового договору та надіслати її постачальнику "останньої надії" у спосіб, визначений на сайті постачальника "останньої надії".

В якості Додатку-2 до Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", вказаною постановою затверджено форму заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого Підтвердженням (акцептуванням) приєднання Споживача до умов Договору є підписаний Споживачем та повернутий на адресу Постачальника один екземпляр цієї заяви-приєднання та/або сплачений рахунок (квитанція) Постачальника, який (яка) надавався (надавалася) одночасно чи після вручення заяви-приєднання. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов'язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

На офіційному сайті Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначено, що заява-приєднання, передбачена пунктом 6 розділу V Правил постачання природного газу, заповнюється споживачем та надсилається поштою на адресу компанії.

Порядок укладення "договору останньої надії" визначається Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496.

Приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу встановлені випадки, в яких постачання природного газу споживачу може здійснюватися постачальником "останньої надії":

- у діючого постачальника відсутній або не достатній ресурс природного газу для забезпечення споживача в необхідних обсягах на відповідний період;

- між діючим постачальником та споживачем розірваний договір на постачання природного газу або призупинений у частині постачання природного газу на відповідний період, при цьому споживач не встиг оформити договірні відносини з новим постачальником чи новий постачальник не встиг оформити підтверджений обсяг природного газу споживачу;

- діючого постачальника визнано банкрутом у встановленому порядку, або він припинив свою господарську діяльність з інших причин, або його вже ліквідовано;

- діючий постачальник більше не має права на постачання природного газу у випадку, якщо його ліцензія на постачання скасована або її дія призупинена Регулятором;

- діючий постачальник своєчасно не оформив підтверджені обсяги природного газу по споживачу на відповідний період (за умови, що споживачем дотримані зобов'язання за договором на постачання природного газу) та по споживачу вже розпочаті чи здійснені заходи з припинення розподілу/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС.

Діючий постачальник, який передбачає свою нездатність продовжувати постачання природного газу своєму споживачу та/або надалі виконувати свої зобов'язання за договором постачання природного газу, має завчасно (не пізніше ніж через три робочі дні після дня, коли йому стало відомо про відповідні обставини, які спричиняють його нездатність продовжувати постачання природного газу своїм споживачам) повідомити (з позначкою про вручення) про це споживача та поінформувати споживача про його право: вибрати іншого постачальника або звернутися до постачальника "останньої надії", а також про наслідки, що можуть статися через відсутність у споживача постачальника; на відшкодування збитків, завданих у зв'язку з нездатністю діючого постачальника виконати свої зобов'язання за договором постачання природного газу (п.4 Правил).

Діючий постачальник - постачальник природного газу, з яким укладено договір постачання природного газу і який постачає природний газ споживачу (п. 5 Правил).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що укладення договору постачання природного газу "останньої надії" є обов'язковим для Відповідача виключно у разі наявності вищезазначених підстав. Відсутність визначених приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу обставин є підставою для відмови в укладенні договору "останньої надії".

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач здійснював постачання природного газу Позивачу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на підставі Договору №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016 року, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 р. (1049,757 тис. м. куб.), від 30.11.2016 р. (6465,016 тис. м. куб.), 31.12.2016 р. (8311,607 тис. м. куб.) (т.1 а.с.31-33); для виробництва теплової енергії, для релігійних організацій на підставі Договору №4739/1617-РО-3 від 30.09.2016 року, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 р. (0,451 тис. м. куб.), від 30.11.2016 р. (1,369 тис. м. куб.), 31.12.2016 р. (2,391 тис. м. куб.) (т.1 а.с.34-36); для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями на підставі Договору №1812/1617-БО-3 від 27.10.2016 року, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 р. (301,747 тис. м. куб.), від 30.11.2016 р. (1100,372 тис. м. куб.), 31.12.2016 р. (1510,183 тис. м. куб.) (т.1 а.с.37-39).

Крім того, між Приватним акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» було укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №16/2-ТКЕ від 31.03.2016 р., за умовами якого Газотранспортне підприємство зобов'язалось надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника, отриманого від ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій за 2016 р. - 2017 р. з урахуванням Додаткової угоди №2 від 29.12.2016 р. (т.1 а.с.46-50). Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №16/2-ТКЕ від 31.03.2016 року Газотранспортне підприємство протранспортувало, а Замовник прийняв природний газ, що підтверджується Актами наданих послуг з транспортування природного газу від 31.10.2016 р. (1819,168 тис. м. куб.), від 30.11.2016 р. (10552,037 тис. м. куб.), 31.12.2016 р. (14084,907 тис. м. куб.) (т.1 а.с.40,42,44).

Також на підставі Договору розподілу від 01.01.2016 року, укладеного шляхом підписання заяви - приєднання ПАТ «Дніпропетровськгаз» як Оператор ГРМ розподілив Споживачу - Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» природний газ, що підтверджується Актами наданих послуг з розподілу природного газу від 31.10.2016 р. (1819,168 тис. м. куб.), від 30.11.2016 р. (10552,037 тис. м. куб.), 31.12.2016 р. (14084,907 тис. м. куб.) (т.1 а.с.41,43,45).

Проте, Позивачем не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України обставин відсутності підтвердження поставки природного газу діючими постачальниками на період жовтень - грудень 2016 року та наявності самих діючих постачальників, крім Відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовило Позивачу в укладенні договору постачання природного газу "останньої надії", у зв'язку з відсутністю юридичних підстав на укладення спірного договору.

Згідно з ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Суд звертає увагу, що відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» законом покладено обов'язок укласти договір "останньої надії" за наявності визначених підстав.

Однак, Суд зазначає, що Позивачем в свою чергу взагалі не зазначено та доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України наявності визначених приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу випадків, в яких постачання природного газу споживачу може здійснюватися постачальником "останньої надії", зокрема, невиконанням попереднім постачальником своїх обов'язків з тих чи інших підстав, тощо, оскільки сама лише відмова Відповідача в укладенні договору постачання природного газу для власних потреб на новий строк, у зв'язку з існуванням заборгованості з оплати за використаний газ, не є підставою для застосування можливості врегулювання існуючих відносин сторін щодо поставки газу шляхом укладення договору з відповідачем як постачальником "останньої надії".

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо наявності судового рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав й необхідності закриття провадження у справі №910/21079/17, з огляду на викладене.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 року по справі №910/16276/17 у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договору укладеним відмовлено повністю. В позовній заяві позивач просив суд визнати укладеним з моменту початку фактичного постачання ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" приватному акціонерному товариству "Дніпровська теплоцентраль" Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2501; зобов'язати відповідача надати приватному акціонерному товариству "Дніпровська теплоцентраль" підписану уповноваженою особою письмову форму Договору постачання природного газу "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати відповідача здійснити документальне оформлення господарських операцій по поставці природного газу за Договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2501. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідача, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.12.2015 №1307-р, визначено постачальником "останньої надії". Позивач 30.11.2016 направив відповідачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", однак відповідачем вказана заява-приєднання була повернена у зв'язку з відсутністю юридичних підстав для здійснення постачання природного газу на умовах типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", зазначив, що укладення договору-приєднання не можливе через наявність непогашеної заборгованості. Враховуючи наведене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з позовної заяви по справі №910/16276/17, Приватне акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" просило визнати укладеним Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

У даній справі Приватне акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" також просило Суд визнати укладеним з моменту початку фактичного постачання Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надати Приватному акціонерному товариству «Дніпровська теплоелектроцентраль» підписану уповноваженою особою письмову форму Договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» здійснити документальне оформлення господарських відносин по поставці природного газу за Договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом №2246/10 направило на адресу Відповідача заяви - приєднання (2 екз.) і проект типового договору постачання природного газу на власні потреби та виробництва теплової енергії для інших споживачів з постачальником «останньої надії» (4 екз.) на 4 квартал 2016 року, підписані з боку Позивача. У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» листом №26-8779/1.2-16 від 08.12.2016 року відмовило в укладенні договору з постачальником «останньої надії» у зв'язку з відсутністю юридичних підстав. При цьому, відповідно до п.2.1 Типового договору постачання природного газу необхідне Споживачу для власних потреб.

Суд звертає увагу, що листом №2246/10 від 30.11.2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» просило Відповідача укласти договори постачання природного газу на власні потреби та виробництва теплової енергії для інших споживачів з постачальником «останньої надії» на 4 квартал 2016 року, тобто результатом розгляду пропозиції про укладення договору стало би укладення двох окремих договорів: на власні потреби й виробництва теплової енергії для інших споживачів, а тому предметом позову у справі №910/16276/17 та у справі №910/21079/17 є укладення різних договорів постачання, що виключає можливість закриття провадження у даній справі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання договору укладеним не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання договору укладеним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 березня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин