РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018Справа № 910/15450/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нояк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Грей - Юг"

про стягнення 476 028,00 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І.Репа

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Коростельов С.В., довіреність № 01-11 від 01.11.17

від відповідача-2: Коростельов С.В., довіреність № 01-11 від 01.11.17

від відповідача-3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нояк" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Грей - Юг" (відповідач-3) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1906/07 від 19.06.2007 в розмірі 476028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що термін користування кредитними коштами за Кредитним договором № 1906/07 від 19.06.2007, укладеним між ним та відповідачем-1, сплив 31.08.2014, проте кошти, надані в кредит, а також проценти, відповідачем-1 сплачено не було, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка станом на 06.09.2017 становить 476028,00 грн., з яких: 339387,83 грн. по тілу кредиту та 136640,17 грн. по процентах. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено окремі договори поруки від 13.09.2011 № 2393 та від 13.09.2011 № 2388, згідно з умов яких кожен із поручителів (відповідач-2 та відповідач-3 за відповідним договором) зобов'язався перед кредитором (позивачем) нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником (відповідачем-1) умов вказаного кредитного договору. Позивачем 11.02.2015 було надіслано позичальнику та поручителям повідомлення-вимогу № 168-11 від 10.02.2015 про погашення спірної кредитної заборгованості, однак зобов'язання відповідачами не було виконано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/15405/17 позовні матеріали повернуто позивачеві без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі № 910/15405/17 скасовано вищезазначену ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2017, матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 порушено провадження у справі № 910/15450/17 та призначено розгляд справи на 04.12.2017 об 11:30 год.

27.11.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшла заява про застосування строку позовної давності. Згідно поданої заяви відповідач-1 вважає, що відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача-1 на користь позивача, однак, якщо суд буде вважати права позивача порушеними і не буде вбачати підстав для відмови в позові з підстав його необґрунтованості, відповідач-1 просив суд застосувати до спірних правовідносин ст. 267 ЦК України і відмовити у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності. Так, на думку відповідача-1, перебіг позовної давності за правовідносинами по Кредитному договору у будь-якому випадку почався 01.09.2014 і сплив 01.09.2017, тоді як позивач звернувся до суду з даною позовною заявою лише 06.09.2017, як зазначено про це в самій позовній заяві. При цьому відповідач-1 заперечував доводи позивача про те, що строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором переривався і розпочався заново у зв'язку із зверненням позивача 15.09.2015 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ТОВ "Нояк", ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", ТОВ "Грей - Юг" та ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

27.11.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

27.11.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до поданих відзивів на позовну заяву, відповідач-2 та відповідач-3 просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача-2, відповідача-3 солідарно з відповідачем-1 заборгованості за Кредитним договором у розмірі 476028,00 грн.

Так, відповідач-2 та відповідач-3 вважають, що підстави для задоволення позовних вимог до них взагалі відсутні, оскільки поруки відповідача-2 та відповідача-3 є припиненими відповідно до положень ст. 559 ЦК України (якими передбачено, що в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), враховуючи при цьому, що: у відповідному договорі поруки не встановлений строк дії цього договору; строк виконання зобов'язання ТОВ "Нояк" за Кредитним договором настав 31.08.2014; позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів лише 06.09.2017, тобто зі спливом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, відповідач-2 та відповідач-3 зазначили про відсутність підстав для солідарного стягнення з поручителів спірної кредитної заборгованості, оскільки 13.09.2011 з кожним із поручителів було укладено окремий договір поруки, тоді як ст. 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть відповідальності один перед одним, якщо інше не передбачено договором, і таку поруку не можна вважати їхньою спільною.

В судове засідання, призначене на 04.12.2017, представник відповідача-1 та відповідача-2 з'явився. Представники позивача та відповідача-3 не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Враховуючи подане в судовому засіданні 04.12.2017 спільне клопотання відповідачів-1,2 про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представника позивача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 16.11.2017 про порушення провадження у справі № 910/15450/17 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд ухвалою від 04.12.2017 продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 22.01.18 об 10:00 год.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/15450/17 у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 22.01.2018 о 10:30 год., учасники справи викликані у підготовче засідання, їх явку визнано обов'язковою.

19.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

19.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до поданих заяв відповідач-2 та відповідач-3 вважають, що відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача-2, відповідача-3 на користь позивача, однак, якщо суд буде вважати права позивача порушеними і не буде вбачати підстав для відмови в позові з підстав його необґрунтованості, відповідач-2 та відповідач-3 просили суд застосувати до спірних правовідносин ст. 267 ЦК України і відмовити у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності.

19.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування заяви № 02-19 від 02.01.2018 з додатками зі справи № 910/15452/17, головуючий суддя Головатюк Л. Г. Господарський суд міста Києва, оскільки така заява була помилково направлена для приєднання до матеріалів справи № 910/15452/17.

У підготовче засідання, призначене на 22.01.2018, з'явились представники відповідача-1 та відповідача-2. Представники позивача, відповідача-3 не з'явилися.

В підготовчому засіданні, призначеному на 22.01.2018, заяви відповідачів про застосування строку позовної давності долучені до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні, призначеному на 22.01.2018 судом розглянуте та відхилене як необґрунтоване клопотання позивача про витребування заяви № 02-19 від 02.01.2018 з додатками зі справи № 910/15452/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 відкладено підготовче засідання у справі № 910/15450/17 на 12.02.2018 о 10:20 год., учасники справи викликані у судове засідання, їх явку визнано обов'язковою.

01.02.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" про його участь у судовому засіданні, яке призначено на 12.02.2018 о 10:20, та у справі № 910/15450/17 вцілому в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області.

Розглянувши вказане клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд керуючись положеннями ст.ст. 197, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України ухвалив відмовити Публічному акціонерному товариству "Західінкомбанк" у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

01.02.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що представник ТОВ "Нояк" буде брати участь в іншому судовому засіданні.

01.02.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що представник ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" буде брати участь в іншому судовому засіданні.

У підготовче засідання, призначене на 12.02.2018, з'явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Представник відповідача-3 в судове засідання 12.02.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, по дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений.

У підготовчому засіданні 12.02.2018 представник відповідача-1 та відповідач-2 не підтримав, подане ним через відділ діловодства суду 01.02.2018, клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/15450/17 до судового розгляду по суті на 12.03.18 о 10:40 год., визнано явку учасників справи у судове засідання не обов'язковою.

19.02.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-3, в якій зазначено, що:

- позивач вважає необґрунтованими твердження відповідача-3 про припинення його поруки, оскільки договір поруки, укладений з відповідачем-3, не розірваний, не визнаний недійсним, не припинений, тож його умови є обов'язковими до виконання сторонами такого договору;

- позивач просить суд стягнути заборгованість з поручителя ТОВ "Грей - Юг" солідарно з позичальником ТОВ "Нояк", а також з поручителя ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" солідарно з позичальником ТОВ "Нояк", і саме таке формулювання, на думку позивача, відповідає вимогам ст. 554 ЦК України, адже боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У судове засідання, призначене на 12.03.2018, з'явились представники відповідача-1 та відповідача-2.

Представники позивача та відповідача-3 в судове засідання 12.03.2018 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, по дату, час і місце цього засідання були належним чином повідомлені.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом також враховано, що після одержання судом 19.02.2018 від позивача відповіді на відзив, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі про зміну позовних вимог або про відмову від позову, від позивача до суду не надходило, а відповідь на відзив фактично свідчить про те, що позивач підтримує позовні вимоги, заявлені ним у позовній заяві.

Зважаючи на наведені обставини та приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи у судовому засіданні 12.03.2018 за відсутності позивача та відповідача-3 (їх представників) відповідно до заявлених позивачем у позовній заяві вимог до відповідачів.

В судовому засіданні 12.03.2018 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 12.03.2018 судом було заслухано вступне слово відповідача-1 та відповідача-2, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник відповідачів-1, 2 проти позову заперечував у повному обсязі, а також просив суд застосувати строк позовної давності.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" (кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нояк" (позичальник, відповідач-1) було укладено Кредитний договір №1906/07 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії для здійснення господарської діяльності у розмірі 3 000 000,00 грн. на умовах, визначених даним Кредитним договором, із сплатою 19% річних, з терміном користування кредитними коштами до 19.06.2010, позичальник зобов'язується сплачувати процентну ставку за користування кредитними коштами із нарахуванням індексу інфляції (п.п. 1.1, 1.2, 1.4 Кредитного договору).

В подальшому, умови Кредитного договору неодноразово змінювались, про що сторонами даного договору укладено Додатковий договір від 17.07.2007, Додатковий договір від 24.10.2008, Додатковий договір від 11.11.2008, Додатковий договір від 01.09.2009, Додатковий договір від 11.11.2009, Додатковий договір від 13.09.2011, Додатковий договір від 10.01.2013 (далі разом - Додаткові договори до Кредитного договору).

Зокрема, змінено суму кредиту, яку кредитор надає позичальнику, та яка була визначена у розмірі 4 000 000,00 грн., а також змінено сплачуваний розмір відсотків річних (п. 1.1 Кредитного договору в редакціях Додаткових договорів від 17.07.2007, від 24.10.2008, від 11.11.2008, від 01.09.2009, від 13.09.2011).

Крім того, відповідно до п. 1.2 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011) термін користування кредитним коштами встановлено до 31.08.2014 включно.

Пунктом 3.2.3 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011) сторони також узгодили повне погашення кредиту здійснити не пізніше 31.08.2014.

Згідно п. 3.2.4 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011) встановлено зобов'язання позичальника сплатити проценти за користування кредитними коштами, виходячи з розрахунку 1% річних, починаючи з 13.09.2011 із нарахуванням індексу інфляції за попередній місяць, в кінці строку дії Кредитного договору не пізніше, ніж 31.08.2014. При цьому до 13.09.2011 була передбачена сплата процентів за користування кредитними коштами виходячи із розрахунку 21% річних щомісяця, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця включно (п. 3.2.4 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 01.09.2009).

Згідно п. 3.2.2 Кредитного договору встановлено зобов'язання позичальника забезпечити своєчасне повернення одержаних кредитних коштів, сплату нарахованих відсотків та належне виконання інших умов даного Кредитного договору.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору даний кредитний договір набуває чинності з моменту фактичного надання кредитних коштів позичальнику і діє до повного погашення кредитору суми кредиту, вказаної в п. 1.1 даного кредитного договору, сплати відсотків, штрафів, збитків та іншої заборгованості згідно умов даного кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Нояк" (відповідач-1) за Кредитним договором було укладено:

- Договір застави майна №1906/07-1 від 13.09.2011 № 2385, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., укладений між Публічним акціонерним товариство "Західінкомбанк" (кредитор, застводержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (заставодавець);

- Договір поруки від 13.09.2011 № 2393, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., укладений між Публічним акціонерним товариство "Західінкомбанк" (кредитором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Нояк" (боржником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (поручителем, відповідач-2) (далі - Договір поруки № 2393);

- Договір поруки від 13.09.2011 № 2388, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., укладений між Публічним акціонерним товариство "Західінкомбанк" (кредитором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Нояк" (боржником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грей-Юг" (поручителем, відповідач-3) (далі - Договір поруки № 2388).

Відповідно до п. 1 вищевказаних договорів поруки поручителі (відповідач-2 та відповідач-3 окремо за відповідним договором поруки) зобов'язуються перед кредитором (позивачем) нести в повному обсязі відповідальність за невиконання боржником (відповідачем-1) умов Кредитного договору №1906/07 від 19.06.2007, укладеного між кредитором і боржником (далі - основний договір).

Відповідно до п. 2 вищевказаних договорів поруки, поручитель приймає на себе зобов'язання при невиконанні боржником зобов'язань перед кредитором в строки та на умовах, що обумовлені основним договором та додатковими до нього договорами погасити: кредитну заборгованість в розмірі 1 782 027,42 грн., нараховані за користування кредитними коштами відсотки в розмірі передбаченому в основному договорі та додатковими до нього договорами, а також неустойку, збитки, а також інші боргові зобов'язання, що випливають з основного договору та додаткових до нього договорів шляхом перерахування даної суми в повному обсязі в 3 (три) денний строк на рахунок кредитора.

Умовами вищевказаних договорів поруки також визначено, що:

- строк виконання зобов'язання за основним договором - 31.08.2014 (п. 3);

- у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 6);

- відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини зобов'язання за основним договором, так і при невиконанні боржником зобов'язання в цілому (п. 7);

- кредитор має право вимагати виконання зобов'язання за основним договором повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо (п. 8);

- повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою, що вказана у договорі чи надано особисто поручителю. Підтвердження відправлення є оригінал поштової квитанції та оригінал опису вкладення в цінний лист. Цінний лист вважається врученим поручителю, після спливу 10 календарних днів з дня відправлення кредитором (п. 10).

Позивач стверджує, що термін користування кредитними коштами за Кредитним договором сплив 31.08.2014, проте, надані в кредит кошти та нараховані за користування ними проценти в порушення умов Кредитного договору позичальником (відповідачем-1) сплачені не були.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов за Кредитного договору, утворилась заборгованість останнього, яка за розрахунком позивача станом на 20.08.2015 становить 476 028,00 грн., з яких: 339 387,83 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 136 640,17 грн. - заборгованість по процентам.

З огляду на наведене, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою, зокрема, про стягнення на свою користь з відповідача-1 (ТОВ "Нояк") заборгованості за Кредитним договором у сумі 476 028,00 грн., яка згідно поданого позову і доданого до нього розрахунку підтверджена позивачем в наведеній сумі станом на 01.09.2017.

Крім того, посилаючись на умови Договорів поруки № 2393, № 2388 та вимоги ст.ст. 526, 554 ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов'язань, у тому числі забезпечених порукою, позивач стверджував, що поручителі (відповідачі-2, 3), як солідарні боржники, зобов'язані погасити спірну заборгованість перед Публічним акціонерним товариство "Західінкомбанк", яка виникла у позичальника (відповідача-1).

Позивач зазначив, що 11.02.2015 ним було направлено позичальнику та поручителям повідомлення-вимогу № 168-11 від 10.02.2015 про погашення кредитної заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору, проте зобов'язання з її погашення відповідачами не були виконані, спірна заборгованість не була погашена.

За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду також з вимогою про стягнення на свою користь з відповідача-2 (ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів"), відповідача-3 (ТОВ "Грей-Юг") солідарно з відповідачем-1 (ТОВ "Нояк") заборгованості за Кредитним договором в розмірі 476 028,00 грн.

Щодо звернення до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, то позивач зазначив, що 15.09.2015 Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" зверталось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Куцого Романа Володимировича, ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", ТОВ "Нояк", ТОВ "Грей-Юг" про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 у справі № 175/3836/15-ц (провадження № 22-ц/774/1606/17) рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2016 скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нояк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Грей-Юг" про стягнення заборгованості - закрито; у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до Куцого Романа Володимировича про стягнення заборгованості - відмовлено.

Позивач вважає, що хоча наведеним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області провадження у справі № 175/3836/15-ц щодо ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", ТОВ "Нояк", ТОВ "Грей-Юг" було закрито у зв'язку з тим, що позов до юридичної особи повинен розглядатись в порядку господарського судочинства, проте, подавши позов також до Куцого Романа Володимировича, який також є боржником, адже несе обов'язок по поверненню кредитної заборгованості, яка виникла у позичальника за Кредитним договором поряд із ТОВ "Нояк", строк позовної давності на стягнення спірної кредитної заборгованості переривався і розпочався заново.

Таким чином, звернувшись з даним позовом про стягнення спірної кредитної заборгованості (по тілу кредиту та нарахованим процентам), позивач стверджує, що такий позов подано ним в межах трирічного строку позовної давності, який був перерваний 15.09.2015.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем-1 укладено Кредитний договір № 1906/07 від 19.06.2007 (з Додатковими договорами до нього), умови якого та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України та ст.ст. 345-349 параграфа 1 глави 35 ГК України визначають права та обов'язки сторін з надання та повернення грошових коштів (кредиту) та сплати процентів.

Згідно норми ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Зокрема, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, перерахування позивачем на виконання умов Кредитного договору кредитних коштів на рахунок відповідача-1, а рівно і чинність укладеного сторонами Кредитного договору, відповідачем-1 не заперечувались.

По матеріалам справи судом встановлено, що в установлений Кредитним договором строк (31.08.2014) відповідач-1 не здійснив повернення одержаних ним кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитними коштами, чим порушив умови пунктів 1.2, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених Додатковими договорами до Кредитного договору), у зв'язку з чим станом на час розгляду спору по суті заборгованість відповідача-1 за Кредитним договором становить 476 028,00 грн., з яких: 339 387,83 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 136 640,17 грн. - заборгованість по процентам, що фактично не заперечувалось ідповідачем-1 з огляду на подану ним 27.11.2017 через відділ діловодства суду заяву про застосування строку позовної давності та додані до неї докази, контррозрахунок суми спірної заборгованості відповідачем-1 до матеріалів справи не залучено.

Наведене, в свою чергу, свідчить про порушене право позивача (кредитора), з огляду на невиконання відповідачем-1 (позичальником) свого обов'язку за Кредитним договором щодо повернення одержаних кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, про захист якого позивач просить, звернувшись з даним позовом до суду.

Разом з тим, відповідачем-1 до винесення рішення у даній справі було заявлено про застосування позовної давності, про що подано відповідну заяву 27.11.2017 через відділ діловодства суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту (відповідну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14).

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності (ст. 261 ЦК України) має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 908/799/17).

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011) термін користування кредитним коштами встановлено до 31.08.2014 включно, при цьому згідно п. 3.2.3 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011) визначено зобов'язання позичальника (відповідача-1) здійснити повне погашення кредиту не пізніше, ніж 31.08.2014.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредитних коштів згідно Кредитного договору у будь-якому випадку розпочався 01.09.2014 і з урахуванням положень ст.ст. 257, 261 ЦК України сплив 01.09.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 12.09.2017 (підтверджується реєстраційним штампом суду про одержання позовної заяви № 15450/17 від 12.09.2017, тоді як докази протилежного в матеріалах справи відсутні (поштовий конверт, опис вкладення у цінний лист щодо потового відправлення даного позову до суду, тощо)), а отже поза межами встановленого ЦК України загального строку позовної давності стосовно стягнення з відповідача-1 заборгованості за Кредитним договором.

Разом з тим, позивач стверджує про переривання позовної давності в спірному випадку і з цього приводу суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно частини третьої наведеної статті ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-1763цс16 (№544/525/15-ц) перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Крім того, у постанові від 07.09.2016 у справі № 6-1593цс16 Верховний Суд України зазначив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд України у вищевказаній постанові дійшов такого висновку: оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду України, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що позовна давність на стягнення спірної кредитної заборгованості переривалась і перебіг її розпочався заново після пред'явлення позивачем 15.09.2015 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позову до Куцого Романа Володимировича, ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", ТОВ "Нояк", ТОВ "Грей-Юг" про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору.

Суд відзначає, що оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, враховуючи при цьому факт укладення позивачем Кредитного договору саме з юридичною особою - ТОВ "Нояк", а також окремих договорів поруки з кожним із поручителів - Куцим Романом Володимирович (фізичною особою), ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (юридичною особою), ТОВ "Грей-Юг" (юридичною особою), у позивача були відсутні підстави для об'єднання ним вимог до кількох відповідачів (серед яких вказані юридичні особи та фізична особа) при зверненні до суду у порядку цивільного судочинства і таке звернення не може розцінюватися судом в спірному випадку як переривання позовної давності в порядку статті 264 ЦК України.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до Договорів поруки № 2393, № 2388, поручителями за якими визначені відповідно відповідач-2 та відповідач-3, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання за основним договором повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Крім того, стверджуючи у позовній заяві, поданій до господарського суду, про те, що Куций Роман Володимирович також є боржником позивача, оскільки несе обов'язок по поверненню кредитної заборгованості, яка виникла у позичальника по Кредитному договору № 1906/07 від 19.06.2007, позивач фактично не надає доказів на підтвердження існування відповідних правовідносин ані в якості додатків до позовної заяви, ані в подальшому під час розгляду даного господарського спору.

Суд також відзначає, що позивач не був позбавлений права на звернення з окремим/окремими позовом/ позовами у порядку господарського судочинства про захист свого порушеного права на підставі Кредитного договору та відповідного договору поруки в межах трирічного строку позовної давності, в тому числі і після винесення Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення від 13.04.2017 у справі № 175/3836/15-ц, яким провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нояк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Грей-Юг" про стягнення заборгованості - закрито на підставі того, що такі вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на наведене, позивачем не доведено суду наявність підстав для переривання перебігу позовної давності за вказаних ним обставин.

Крім того, позивачем не наведено, а відповідно, судом не встановлено, поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Враховуючи зазначене та подану відповідачем-1 до винесення судом рішення у справі заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про застосовання при розгляді спору в частині вимог до відповідача-1 (ТОВ "Нояк") про стягнення заборгованості за Кредитним договором у сумі 476 028,00 грн. позовної давності відповідно до ст. ст. 257, 261, 267 Цивільного кодексу України.

Таким чином, хоча судом і встановлено підставність заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача-1 476 028,00 грн. заборгованості (з яких: 339387,83 грн. по тілу кредиту та 136640,17 грн. по процентах) на підставі Кредитного договору, у задоволенні позову в цій частині належить відмовити відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Позивач також звернувся до суду з вимогою про стягнення на свою користь з відповідача-2, відповідача-3 солідарно з відповідачем-1 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 476 028,00 грн.

Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Нояк" за Кредитним договором № 1906/07 від 19.06.2007 укладено Договір поруки від 13.09.2011 року № 2393 (між кредитором, позичальником та ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (відповідач-2)) та Договір поруки від 13.09.2011 року № 2388 (між кредитором, позичальником та ТОВ "Грей-Юг" (відповідач-3)).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідач-2 відповідно до умов Договору поруки № 2393 та відповідач-3 відповідно до умов Договору поруки № 2388 зобов'язались перед кредитором (позивачем) нести в повному обсязі відповідальність за невиконання боржником (відповідачем-1) умов Кредитного договору №1906/07 від 19.06.2007 та прийняли на себе зобов'язання при невиконанні боржником зобов'язань перед кредитором в строки та на умовах, що обумовлені основним договором та додатковими до нього договорами погасити, зокрема, кредитну заборгованість в розмірі 1 782 027,42 грн., нараховані за користування кредитними коштами відсотки в розмірі передбаченому в основному договорі та додатковими до нього договорами (пункти 1, 2 наведених договорів поруки).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З Договорів поруки № 2393 та № 2388 вбачається, що в них не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова цих договорів поруки (пункти 21) про їх дію до повного виконання боржником чи поручителем усіх зобов'язань боржника перед кредитором за основним договором та додатковими договорами до нього не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 17.09.2014 № 6-6цс14.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Преклюзивний строк - це період, із закінченням якого припиняється цивільне право як таке. Він надає уповноваженій особі строго визначений час для реалізації свого права і припиняє це право у разі його невикористання чи неналежного використання. Цей строк встановлюється для спонукання особи до здійснення свого права, в іншому ж випадку це право припиняється або ж переходить до інших осіб. Це свого роду санкція за нездійснення свого суб'єктивного права.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору" так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 631, 530 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пунктів 1.2, 3.2.3 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору від 13.09.2011 ) та пунктів 3 Договору поруки № 2393 і Договору поруки № 2388, сторонами чітко визначено строк виконання зобов'язання за основним договором (Кредитним договором № 1906/07 від 19.06.2007) - 31.08.2014.

За таких обставин, у кредитора (позивача) виникло право пред'явити вимогу до поручителів (відповідача-2, відповідача-3) про виконання порушеного зобов'язання боржника (відповідача-1) щодо повернення кредитних коштів, починаючи з 01.09.2014, протягом наступних шести місяців, а отже, до 01.03.2015.

Водночас, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (відповідний висновок Верховного Суду України міститься у постанові від 17.09.2014 у справі № 6-6цс14).

З матеріалів справи вбачається, що в межах строку дії поруки позивач 11.02.2015 направив вимогу відповідачам - 2, 3, що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстром поштових відправлень ПАТ "Західінкомбанк" від 11.02.2015, реєстром рекомендованих відправлень № 43 4 від 11.02.2015 та фіскальним чеком № 5609 від 11.02.2015 (група рекомендованих листів).

Однак, матеріали справи не містять доказів належного направлення позивачем повідомлення поручителям, якими відповідно до умов пунктів 10 Договорів поруки № 2393, № 2388 визначено опис вкладення в цінний лист та повідомленням про вручення за адресою, що вказана у договорі, чи особисте надання поручителю.

Водночас, з даним позовом до господарського суду з вимогами до відповідача-2 та відповідача-3 як поручителів за Договорами поруки 2393, № 2388 позивач звернувся лише 12.09.2017, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що порука ТОВ "Фабрика санітарно-гігієнічних виробів" (відповідач-2) та порука ТОВ "Грей - Юг" (відповідач-3) є припиненими, а отже, вимога позивача про стягнення на свою користь з відповідача-2, відповідача-3 солідарно з відповідачем-1 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 476 028,00 грн. є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Аналіз норм статті 256, 257, 261, 267 ЦК України дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною, є самостійною підставою для відмови в позові. Отже, відмова у позові через необґрунтованість (недоведеність) вимог виключає відмову в позові за пропуском позовної давності (відповідна правова позицію викладена у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 у справі № 3-112гс16).

Відповідачами-2, 3 до винесення судом рішення у даній справі подано заяви про застосування строку позовної давності. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини щодо припинення поруки відповідача-2 та відповідача-3, а також наведену правову позицію Верховного Суду України, суд відмовляє в позові в частині вимог позивача про стягнення з відповідача-2, відповідача-3 солідарно з відповідачем-1 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 476 028,00 грн. з підстав необґрунтованості позову в наведеній частині.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи, містить ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Сторонами не подано попереднього розрахунку суми судових витрат в порядку ст. 124 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду наведені приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та відмову в позові повністю, судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 201, 208-210, 217-219, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 14.03.2018.

Суддя О.В.Гумега