КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 910/17106/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

при секретарі: Ярмак О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 06.03.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 15.12.2017 (повне рішення складено 26.12.2017)

у справі № 910/17106/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт"

до 1. Київського квартирно - експлуатаційного управління

2. Громадської організації "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол"

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Фонд державного майна України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського квартирно- експлуатаційного управління (надалі - Відповідач-1) та Громадської організації "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол" (надалі - Відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2017р. у справі №910/17106/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповністю досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття рішення не враховано те, що передача в оренду військового майна здійснюється виключно на конкурсній основі, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» від 21.09.1999р. № 1076-ХІV та рішення Конституційного Суду України від 10.12.2009 № 31-рп/2009.

Також апелянт вважає, що передача в оренду земельної ділянки під "небудівлями" чи "некапітальними спорудами" суперечить ст.796 ЦК України.

Відповідачі у відзивах просили колегію суддів залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2017р. без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 18.01.2018 апеляційну скаргу Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Отрюха Б.В.

Ухвалою від 22.01.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17106/17, справу призначено до розгляду на 08.02.2018, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, викликано повноважних представників третіх осіб в судове засідання.

В судовому засіданні представник Фонду державного майна України висловив свою правову позицію у даній справі, та пояснив, що спірний договір оренди укладено відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 7 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам. Порядок надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2000 № 778 «Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду» затверджено Порядок надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду ( далі порядок).

Пунктом 1 вищезазначеного порядку встановлено, що цей порядок визначає процедуру надання дозволу військовим частинам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил (далі - військові частини) на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого військового майна в оренду.

Згідно пункту 3 порядку дозвіл на передачу юридичним і фізичним особам закріпленого за військовими частинами рухомого та нерухомого військового майна в оренду, за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки, надається військовим частинам, зареєстрованим як суб'єкти господарської діяльності у Збройних Силах, за умови, що це не заподіюватиме шкоди їх бойовій та мобілізаційній готовності (не впливатиме на повноту, своєчасність та якість виконання поставлених перед військовими частинами завдань у мирний та воєнний час).

Відповідно до п. 4 порядку встановлено, що дозвіл військовим частинам на передачу військового майна в оренду надається щодо нерухомого військового майна - Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління за погодженням відповідно з Фондом державного майна чи його регіональними відділеннями (представництвами).

У 2017 році на запит Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України відповідно до вимог порядку, методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 № 629, Регіональним відділенням був прорецензований звіт про оцінку вартості нерухомого військового майна за адресою: Київська обл., м. Бровари, військове містечко № 201 (далі - звіт).

Відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт був класифікований як такий, що відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та порядку Регіональним відділенням був прорецензований та погоджений акт оцінки вартості нерухомого військового майна військового містечка № 201 за адресою: Київська обл., м. Бровари.

На виконання вимог п. 3.4 Положення про порядок створення та діяльності комісій з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, затвердженого наказом Міністерства оборони України та Фонду державного майна України від 17.09.2001 № 333/1697 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.10.2001 за № 871/6062, Регіональним відділенням було надано погодження на використання звіту для розрахунку орендної плати.

За інформацією Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, відповідно до вимог порядку погодження Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами розміру плати за оренду державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 01.04.2001 № 502 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.06.2011 за № 714/19452, Регіональним відділенням був погоджений розрахунок стартової плати за перший (базовий) місяць оренди державного (військового) нерухомого майна за адресою: Київська область, м. Бровари, військове містечко № 201.

Керуючись п. 12 порядку Регіональне відділення погодило передачу в оренду вищезазначеного майна громадській організації «Асоціація ветеранів та учасників бойових дій «Купол» за умови дотримання вимог чинного законодавства та повноти надходжень до Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, представник Фонду державного майна України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі № 910/17106/17 залишити без змін.

Представники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області надали через відділ документального забезпечення суду письмові пояснення, які просять врахувати під час вирішення справи та висловили свою правову позицію у даній справі, відповідно до якої підтримують позицію позивача, виходячи з наступного.

У 2017 році на запит Київського квартирно - експлуатаційного управління Міністерства оборони України відповідно до вимог Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ним рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2000 №778 (далі - порядок), Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 № 629, Регіональним відділенням був прорецензований звіт про оцінку вартості нерухомого військового майна за адресою: Київська обл., м. Бровари, військове містечко № 201 (далі - звіт).

Згідно із положенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт був класифікований як такий, що відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна.

Крім того, відповідно до вищезазначеного закону та порядку, Регіональним відділенням був прорецензований та погоджений акт оцінки вартості нерухомого військового майна військового містечка № 201 за адресою: Київська обл., м. Бровари.

На виконання вимог п.3.4 Положення про порядок створення та діяльності комісії з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, затвердженого наказом Міністерства оборони України та Фонду державного майна України від 17.09.2001 за №333/1697 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.10.2001 за №871/6062, Регіональним відділенням було надано погодження на використання звіту для розрахунку орендної плати.

Відповідно до вимог порядку погодження Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами розміру плати за оренду державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 01.04.2001 № 502 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2011 за № 714/19452, Регіональним відділенням був погоджений розрахунок стартової плати за перший (базовий) місяць оренди державного (військового) нерухомого майна за адресою: Київська обл., м. Бровари, військове містечко № 201.

Також, керуючись п.12 порядку, Регіональне відділення погодило передачу в оренду вищезазначеного майна громадській організації «Асоціація ветеранів та учасників бойових дій «Купол» за умови дотримання вимог чинного законодавства та повноти надходжень до Державного бюджету України.

06.03.2018 через відділ документального забезпечення суду від Київського квартирно-експлуатаційного управління надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме лист ГоловКЕУ ЗСУ від 21.06.2017 вих. № 303/1/6/590 щодо надання дозволу на передання в оренду нерухомого військового майна; лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 20.06.2017 вих. № 13-09-3066 щодо надання дозволу на передачу в оренду нерухомого військового майна; лист ГоловКЕУ ЗСУ від 16.05.2017 вих. № 303/1/6/567 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області на отримання дозволу; лист Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 20.06.2017 вих. № 234/2561 щодо відсутності зауважень відносно укладання договору оренди; лист ГоловКЕУ ЗСУ від 16.06.2017 вих. № 303/1/6/566 до Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України щодо отримання дозволу на передачу в оренду та укладання договору оренди нерухомого військового майна; лист Київського КЕУ від 12.06.2017 вих. № 303/25-3080 до ГоловКЕУ ЗСУ щодо надання на розгляд проекту договору оренди, який планується укласти. Зазначене клопотання обґрунтовано наступними обставинами справи.

08.02.2018 в судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи копії відповіді Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області щодо погодження передачі в оренду військового нерухомого майна, яке було судом задоволено. Також ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 було залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області.

З урахуванням вказаних обставин та для здійснення належного представництва та захисту інтересів оборонного відомства по даній судовій справі, Київське КЕУ звернулось до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, як уповноваженого органу управляти нерухомим військовим майном, щодо отримання даних та інформації з підтверджуючими документами відносно проходження процедури погодження та отримання дозволу, в тому числі і від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, на передачу в оренду нерухомого військового майна та укладання договору оренди з ГО «Купол».

05.03.2018 Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Київському КЕУ було надано пакет запитуваних документів, прошитих на завірених у відповідності до вимог чинного законодавства для доручення їх до матеріалів судової справи.

З урахуванням тих обставин, що на стадії апеляційного перегляду рішення були залучені треті особи та здійснюється дослідження доказів, що подані позивачем тільки під час апеляційного перегляду рішення суду, і які не досліджувались в першій інстанції, у відповідача-1 виникла необхідність подати до суду апеляційної інстанції додаткові докази на обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги СП ТОВ «Сапсан-спорт», які були отримані від Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України 05.03.2018.

Враховуючи, що під час апеляційного перегляду справи 08.02.2018 до участі у справі було залучено у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області та здійснюються дослідження доказів поданих позивачем під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, апеляційний господарський суд відповідно до ст. 269 ГПК України приймає подані Київським квартирно-експлуатаційним управлінням вищезазначені додаткові докази, подані в обґрунтування заперечень вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

21.06.2017р. між Київським квартирно-експлуатаційним управлінням (орендодавець за договором) та Громадською організацією "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол" (орендар за договором) було укладено договір оренди № 4/2017/ККЕУ.

Відповідно до умов п.1.1 укладеного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно загальною площею 4274,80 кв.м, а саме: інв. №156 площею 2,6 кв.м; інв. №157 площею 696,0 кв.м; інв. №163 площею 728,0 кв.м; інв. №166 площею 2,6 кв.м.; інв. №167 площею 2,6 кв.м.; інв. №171 площею 13,0 кв.м.; інв. №175 площею 1165,0 кв.м.; інв. № 176 площею 1165,0 кв.м., частину технічного майданчика площею 500,0 кв.м., військового містечка №201 (далі - "Майно"), що знаходиться на балансі Київського КЕУ, розташоване за адресою: Київська область, м. Бровари, вартість якого визначена на 30.04.2017р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 1 332 025,00 грн. (без ПДВ).

Згідно п.1.3 договору оренди назване в п.1.1 нерухоме майно орендодавець передає орендарю для використання під розміщення фізкультурно-спортивного заходу, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту.

Орендар вступає строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору (у разі оренди нерухомого майна на строк 3 роки і більше - не раніше дати державної реєстрації договору) та акту приймання-передачі майна (п.2.1 договору оренди).

Відповідно до п.3.1 укладеного договору орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (квітень 2017 року) на рівні 19 000,00 грн. за результатами домовленості відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами) (далі Методика), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2017 року) 18 870,35 грн.(додаток № 5).

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць па індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди, згідно із законодавством.

Відповідно до п. 5.1 орендар зобов'язаний використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

При цьому, відповідно до п.5.15 договору орендар зобов'язаний щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 2,98 га, на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

Пунктом п.10.1 сторони договору погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 21.06.2017р. до 20.05.2020р. включно.

Спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан-спорт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору оренди № 4/2017/ККЕУ від 21.06.2017, який обґрунтовує тим, що спірний договір оренди укладено з порушенням вимог чинного законодавства без оголошення та проведення конкурсу. На думку позивача, спірний договір безпосередньо впливає на його права та обов'язки, оскільки частина переданого майна за договором оренди знаходиться в межах зони безпеки стрілецьких майданчиків позивача, що робить неможливим використання стрілецьких споруд олімпійської бази "Сапсан - спорт", що в свою чергу, перешкоджає господарській діяльності позивача.

Господарський суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дослідивши в сукупності всі обставини даної справи, виходив з того, що позивачем не доведено обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору оренди недійсним. Зокрема, позивачем не доведено порушення відповідачами при укладенні спірного договору вимог ДБН В.2.2-13-2003 "Спортивні та фізкультурно-оздоровчі споруди", а також те, що Громадській організації "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол" було передано в оренду земельну ділянку площею 2,98 га, що знаходиться в зоні технічної безпеки спортивних споруд позивача.

Під час апеляційного розгляду даної справи відповідачі посилались на те, що оспорюваним договором жодним чином не зачіпаються права та інтереси позивача, а тому останній позбавлений права на звернення із даним позовом про визнання недійсним договору, що укладений між відповідачами.

Правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст.1 ГПК України). Право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право.

Згідно ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а суд шляхом здійснення провадження у справах забезпечує захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір про визнання договору недійсним, по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно частин 2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст.204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 910/1771/14, яка розглянута Судовою палатою у господарських справах і Судовою палатою у вільних справах.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду, мають бути враховані судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

При цьому у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя, а у ст.13 вказаної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, а саме - особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Таким чином, хоча обрання способу захисту порушеного права здійснює позивач, але господарський суд, приймаючи рішення у справі, має перевірити відповідність обраного способу захисту наявному порушенню і меті судового розгляду, враховуючи як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Водночас, позивачем не обґрунтовано належними доказами, яким чином обраний ним спосіб захисту у вигляді визнання недійсним договору оренди, укладений між відповідачами, призведе до відновлення його прав.

Позивач, в обґрунтування свого порушеного права зазначає, що укладення спірного договору та передача майна в оренду відповідачу-2 робить неможливим безпечне використання ним стрілецьких майданчиків олімпійської бази "Сапсан-спорт", переданих позивачу в оренду на підставі договору оренди від 30.05.1999р. №181/9-175р, нерухомого військового майна, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Чкалова 29, військове містечко №201.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та не спростовано позивачем, договір оренди від 30.05.1999р. №181/9-175р. припинився 17.05.2017р. у зв'язку із закінченням строку його дії.

Вищезазначена обставина також підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2017р. у справі №911/1841/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2018р. При цьому, Київський апеляційний господарський суд чітко зазначив, що факт повідомлення ККЕУ позивача про свій намір не продовжувати дію договору є належним чином доведеним і не спростованим. В зв'язку з цим, враховуючи, що ККЕУ однозначно висловив свої заперечення проти продовження строку дії договору оренди та СП ТОВ "Сапсан-спорт" був про це повідомлений, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що договір оренди від 30.05.1999р. №181/9-175р. припинив свою дію з 17.05.2017р.

Колегія приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення об"єктивно враховано висновок про відповідність частини військового містечка №201 (вул. Броварської сотні (Чкалова) в м. Бровари), що знаходиться в оренді ГО "Асоціації ветеранів та учасників бойових дій "Купол", вимогам ДБН В.2.2.-13-2003 (копія наявна в матеріалах справи). Відповідно до зазначеного висновку експертом встановлено, що частина військового містечка №201, наданої на правах оренди ГО "Асоціації ветеранів та учасників бойових дій "Купол", що знаходиться по вул. Броварської сотні (Чкалова) м. Бровари, відповідає вимогам ДБН В.2.2-13-2003 "Спортивні та фізкультурно-оздоровчі споруди". Більш того, при проведенні цього дослідження експертом було враховано результати проведення в 2012 році обстеження фахівцями ДП МО України "Центральний проектний інститут" спортивно-стрілецького комплексу "Сапсан" (проект 27745), під час якого, в тому числі, проводилось обстеження об'єктів, наданих на правах оренди ГО "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол". Отже, вказане підтверджує, що надання майна в оренду відповідачу-2 відбулось у відповідності до приписів ДБН В.2.2-13-2003 "Спортивні та фізкультурно-оздоровчі споруди".

Також матеріалами справи спростовується твердження позивача про те, що на підставі оспорюваного договору оренди відповідачу-2 було передано в оренду земельну ділянку. Як вбачається із змісту оспорюваного договору, предметом оренди є нерухоме майно, а право користування земельною ділянкою надано відповідачу-2 з метою обслуговування орендованого майна, що цілком узгоджується з приписами ст.796 ЦК України.

Колегія вважає також безпідставним твердження позивача про порушення сторонами спірного договору вимог пунктів 10-12 порядку надання дозволу військовим частинам Збройних сил на передачу закріпленого за ними рухомого і нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №778 від 11.05.2000р. (далі - "Порядок") з посиланням на лист Фонду державного майна України від 21.01.2018р. №1016-1640, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту вищезазначеного листа, Фонд державного майна України повідомляє про те, що Фонд не здійснював погодження розрахунку орендної плати за перший (базовий) місяць оренди, не розроблялись умови та порядок проведення конкурсу та не надавалися до Міністерства оборони України або Київського КЕУ висновки стосовно надання дозволів на передачу в оренду та укладення договору оренди щодо зазначеного майна.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень Порядку вказані питання розглядаються або Фондом державного майна України або його регіональними відділеннями (представництвами). В матеріалах справи містяться докази погодження Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області акту оцінки вартості військового нерухомого майна, розрахунку орендної плати за перший базовий місяць та передачу вказаного вище майна в оренду ГО "Асоціація ветеранів та учасників бойових дій "Купол".

Крім того, апелянт, який не є стороною оспорюваного ним правочину, не обґрунтував належним чином, які саме його права та законні інтереси порушуються цим правочином.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує приписи ст.511 ЦК України, згідно яких зобов"язання не створює обов'язку для третьої особи. Оспорюваний правочин не створює обов"язків для позивача, який не є стороною даного правочину, та жодним чином не зобов'язує позивача вчиняти дії з огляду на ч.2 ст.14 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним договору оренди нерухомого військового майна, укладеного 21.06.2017 між відповідачами, а також про відсутність факту порушення прав та охоронюваних законів інтересів позивача, в зв'язку із чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що передача в оренду військового майна здійснюється виключно на конкурсній основі відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» № 1076-ХІV від 21.09.1999р. та рішення Конституційного Суду України № 31-рп/2009 від 10.12.2009, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Частиною 4 ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» від 21.09.1999р. встановлено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України.

Закон України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України було прийнято 21.09.1999р. Одночасно з прийняттям цього закону Законом України «Про внесення зміни до статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 21.09.1999р. було доповнено статтю 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна» новою частиною такого змісту:

"2. Відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011р. №3269-VІ було внесено зміни до ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Зокрема, визначено, що у разі надходження заяви про оренду майна на короткий строк (не більше п'яти днів та без права продовження строку дії договору оренди) або заяви від бюджетної установи, музею, підприємства чи громадської організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національної творчої спілки або її члена під творчі майстерні), релігійної організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній, громадської організації ветеранів або інвалідів, реабілітаційних установ для інвалідів та дітей-інвалідів, державних та комунальних спеціалізованих підприємств, установ та закладів соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України "Про соціальні послуги", Пенсійного фонду України та його органів, державних видавництв і підприємств книгорозповсюдження, вітчизняних видавництв та підприємств книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру), оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без-проведення конкурсу.

Таким чином, має місце наявність суперечність між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, а саме ч. 4 ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України», прийнятого 21.09.1999р. та ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що почала діяти з моменту видання та опублікування Закону України від 21.04.2011р.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що у даному випадку застосуванню підлягає норма ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якою передбачено винятки з загального правила щодо обов'язковості проведення конкурсу при передачі державного майна. Враховуючи ту обставину, що Громадська організація «Купол» є громадською організацією ветеранів, передача державного військового майна без проведення конкурсу є цілком законним.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 10.12.2009р. №31-рп/2009 не може бути прийняте до уваги, оскільки зазначене рішення прийнято Конституційним Судом України до внесення змін до ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та на підставі аналізу законодавства в редакції, що діяло станом на грудень 2009 року.

При цьому необхідно враховувати, що при правозастосуванні застосовується не в цілому закон як нормативно-правовий акт, а відповідна правова норма чи її частина, за змістом якої і визначається чи є ця норма (її частина) спеціальною чи загальною. Аналогічна позиція викладена в листі Вищого господарського суду від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України».

В даному випадку спеціальною нормою є ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка визначає особливості передачі в оренду державного майна, в тому числі й військового, у випадках, коли відповідна заява про оренду надійшла від осіб, які мають право на одержання майна в оренду поза конкурсом.

Крім того, пунктом 4.2 Інструкції про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 02.02.2010р. № 46, визначено, що конкурси оголошуються за ініціативою орендодавців чи за наявності заяв (звернень) про оренду від фізичних чи юридичних осіб, у тому числі надісланих за підпорядкованістю від структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, за умови відсутності заяв від осіб, які відповідно до законодавства мають право на отримання відповідного державного майна в оренду поза конкурсом.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що укладення оспорюваного договору здійснено в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, за відсутності порушень інтересів будь-яких осіб, в тому числі й позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Колегія не приймає дувани доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом належними та допустимими доказами не доведено суду факту порушення або його прав або охоронюваних законом інтересів, а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2017 у справі № 910/17106/17 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан-спорт» на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2017 у справі № 910/17106/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2017 у справі № 910/17106/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/17106/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх