КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 910/15897/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

Секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 06.03.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 (повний текст рішення складено 06.11.2017)

у справі № 910/15897/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТІС-СПЕЦБУД"

про стягнення заборгованості у розмірі 170 534 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТІС-СПЕЦБУД" про стягнення заборгованості у розмірі 170 534 грн. 63 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на підставі усних заявок та видаткових накладних між сторонами виникли господарські правовідносини за договором поставки, за якими протягом жовтня-грудня 2013 року Позивачем поставлено Відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, податковими накладними. Як зазначає Позивач, станом на 24.10.2013 у Відповідача наявна заборгованість перед Позивачем за поставлений товар у розмірі 33 919,20 грн. Окрім того, в період з 25.10.2013 по 16.12.2013 Позивачем поставлено Відповідачу товар на суму 189 104,71 грн, який частково оплачено ним у розмірі 52 489,28 грн. Оскільки Відповідачем до теперішнього часу не було належним чином виконано зобов'язання з оплати повної вартості поставленого товару, у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" в розмірі 170 534,63 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 по справі № 910/15897/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 по справі № 910/15897/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" зазначило, що факт поставки товару підтверджується наявною в матеріалах справи зведеною накладною № 622 від 31.10.2013.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі №910/15897/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" у справі №910/15897/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.01.2018.

29.01.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли пояснення по справі в яких просив рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі №910/15897/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" - без задоволення.

30.01.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 задоволено клопотання ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 19.02.2018.

19.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшли копії запитуваних документів.

В судове засідання, призначеному на 19.02.2018, представник відповідача не з'явився.

В судовому засіданні 19.02.2018 представником позивача було подано заяву, в якій позивач просив, у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод здійснити розгляд справи впродовж більш тривалого, розумного строку, необхідного для правильного вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 відкладено розгляд справи на 27.02.2018.

27.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 відкладено розгляд апеляційної скарги ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" на 06.03.2018.

28.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшли копії документів.

В судовому засіданні, призначеному на 06.03.2018, представник позивача, надала пояснення по суті спору, підтримала доводи апеляційної скарги ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" та просила рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі № 910/15897/17 скасувати повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 06.03.2018, повноважні представники відповідача не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникові судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасником справи реалізовано.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, У період з 11.10.2013 по 31.10.2013 Позивачем було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬТІС-СПЕЦБУД" товар на загальну суму 220 519,80 грн за видатковими накладними № 68205 від 11.10.2013 на суму 5 145,00 грн, № 68377 від 13.10.2013 на суму 6 121,92 грн, № 68552 від 12.10.2013 на суму 7 602,00 грн, № 68650 від 14.10.2013 на суму 4 390,56 грн, № 68956 від 17.10.2013 на суму 6 663,24 грн, № 69340 від 17.10.2013 на суму 17 564,88 грн, № 69778 від 24.10.2013 на суму 23 913,48 грн, № 70284 від 25.10.2013 на суму 57 517,44 грн, № 66344 від 28.10.2013 на суму 40 505,28 грн, № 72124 від 28.10.2013 на суму 13 157,16 грн, № 72461 від 31.10.2013 на суму 37 938,84 грн, що відображено у зведеній накладній № 622 від 31.10.2013 на фактичний відпуск товарно-матеріальних цінностей за період з 01.10.2013 по 31.10.2013.

04.08.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТІС-СПЕЦБУД" здійснило оплату поставки за видатковою накладною № 70824 від 25.10.2013 на суму 50 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на підставі усних заявок та видаткових накладних між Сторонами виникли господарські правовідносини за договором поставки, за якими протягом жовтня-грудня 2013 року Позивачем поставлено Відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, податковими накладними. Як зазначає Позивач, станом на 24.10.2013 у Відповідача наявна заборгованість перед Позивачем за поставлений товар у розмірі 33 919,20 грн. Окрім того, в період з 25.10.2013 по 16.12.2013 Позивачем поставлено Відповідачу товар на суму 189 104,71 грн, який частково оплачено ним у розмірі 52 489,28 грн. Оскільки Відповідачем до теперішнього часу не було належним чином виконано зобов'язання з оплати повної вартості поставленого товару, у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" в розмірі 170 534,63 грн.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до приписів ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

В зв'язку з фактичним отриманням товару ТОВ "АЛЬТІС-СПЕЦБУД" виникло зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Фактом наявності заборгованості підтверджується зокрема: Актом звірки взаєморозрахунків від 3 жовтня 2014 року , залишок на 01.10.14 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків від 5 листопада 2014 року, залишок на 01.05.15 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків від 17 жовтня 2014 року, залишок на 01.06.14 - 223 023,91 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків 5 листопада 2014 року, залишок на 01.11.14 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків від 5 листопада 2014 року, залишок на 01.12.14 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків від 5 листопада 2014 року, залишок на 01.12.14 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків від 5 листопада 2014 року, залишок на 01.03.15 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської»;

Актом звірки взаєморозрахунків залишок на 01.04.15 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської».

Акт звірки взаєморозрахунків. залишок на 01.07.15 - 170 534,63 грн. на користь ПАТ «ЗЗБК ім.С. Ковальської».

Згідно із абз. 1 п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, при здійсненні господарських операцій щодо придбання товарів та послуг між платниками ПДВ, у платника, який надає послуги/товари - виникає податкове зобов'язання, а у платника, який отримує послуги/товари - виникає податковий кредит.

Податковий кредит-сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14ПКУ).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Оскільки відповідачем не здійснювалась оплата за здійснені поставки, то датою формування податкового кредиту, у даній ситуації, вважається дата отримання відповідачем товару. Отже, якщо відповідач в період з 01.11.2013 р. по 16.12.2013 отримував поставлені позивачем товари, то у Відповідача виникало право на формування податкового кредиту.

Пунктом 198.5 статті 198 ПКУ передбачає, що платник податку зобов'язаний скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість. В зв'язку з цим, 30.01.2018 р. Судом було винесено Ухвалу, якою задоволено клопотання Позивача про витребування доказів у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, які підтверджують формування Відповідачем податкового кредиту з поставок, здійснених позивачем.

Відповідно даних Додатку № 5 до Декларації з ПДВ за листопад 2013 року - позивачем у листопаді 2013 року було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 1 751 388,16 грн.

Згідно даних Додатку № 5 до Декларації з ПДВ за грудень 2013 року - позивачем у грудні 2013 року було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 1 377 105,08 грн.

Ці суми повністю покривають суми поставок, здійснених у листопаді-грудні 2013 року, які є предметом даного розгляду.

Той факт, що відповідач відобразив зазначені операції у своїй звітності з ПДВ - підтверджує, що позивач здійснював поставку, а відповідач приймав її в зазначений період.

Законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначно розтлумаченими доказами

Таким чином, включення відповідачем оспорюваних господарських операцій до звітності з ПДВ свідчить про правомірність заявлених вимог та безпідставність заперечень відповідача.

Крім того слід зауважити, що відповідач не заперечує самого факту реального здійснення цих поставок та існування заборгованості за ними, а лише посилається на неналежне оформлення первинних документів, що підтверджують факт поставок позивачем.

01.01.2018 набули чинності зміни до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема, абз. 9 ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В сукупності наявних в матеріалах справи доказів, а саме: накладні, товарно-транспортні накладні, зведені накладні, довіреності на отримання цінностей, акти звірки взаєморозрахунків, податкові накладні, податкова звітність позивача з відмітками про реєстрацію, витребувана у державного податкового органу податкова звітність з податку на додану вартість відповідача, а також незаперечення відповідачем факту здійснення поставок свідчить про реальність здійснення господарських операцій з поставки товару позивачем в період листопад-грудень 2013 року. На момент розгляду справи матеріали справи не містять належних та допустимих доказів оплати заборгованості за отриманий товар. А за таких умов позов підлягає задоволенню в повному обсязі, чого судом першої інстанції враховано небуло.

Що стосується перебігу строку позовної давності: відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

01.07.2015 уповноваженими особами було підписано акт звірки взаєморозрахунків, в якому відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем, а тому перебіг строку позовної давності почався заново та на момент звернення з позовом не був пропущений.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ГПК України не було всебічно та повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішення господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 по справі № 910/15897/17 -скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі № 910/15897/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі № 910/15897/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення яким позов Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТІС-СПЕЦБУД" (03146, вул.. Качалова, буд. 5-В, м. Київ, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (01013, вул. Будіндустрії, 7, м. Київ, ) 170 534,63 грн. суму основного боргу, 2558,02 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 2813,83 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/14716/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 13.03.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко