Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

справа № 911/620/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

обов'язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді у судовій колегії здійснює помічник судді Гетьман Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал"

на рішення Господарського суду Київської області

у складі судді: Мальованої Л.Я.

від 13.09.2017 року

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г.

від 12.12.2017 року

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Святопетрівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал"

про визнання укладеним договору

за участю представників:

позивача: Іщенко В.В.

відповідача: не з'явилися

прокуратури: Паршутіна Ю.А.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" про визнання укладеним між Святопетрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" договору про пайову участь у розвитку інфраструктури села Святопетрівське № ЛУ-6Б за умовами, наведеними в позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно відмовляється укладати з позивачем зазначений договір, укладення якого передбачено статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тобто є обов'язковим в силу прямої вказівки закону.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.09.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано укладеним між Святопетрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" Договір № ЛУ-2 про пайову участь у розвитку інфраструктури села Святопетрівське, в наведеній в рішенні редакції. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що у відповідача, який є замовником об'єкта будівництва - 70-квартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по бульвару Л. Українки, 6Б в селі Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, в силу прямої вказівки закону, зокрема статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", виник обов`язок укладення з позивачем, як органом місцевого самоврядування, договору про пайову участь замовників будівництва у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області. Суди дійшли висновку про те, що невиконання відповідачем зазначеного обов'язку відповідно до положень статті 187 Господарського кодексу України та статті 648 Цивільного кодексу України є підставою для визнання укладеним між сторонами у справі зазначеного договору. За висновком судів, встановлений частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" строк для укладення договору пайової участі та умова про укладення договору до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію стосуються саме добровільного виконання стороною зазначеного обов'язку і невиконання такого зобов'язання до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

За висновком судів позивач у спірному договорі неправильно визначив розмір пайової участі, оскільки розрахував його від загальної кошторисної вартості будівництва, яка не відповідає кошторисній вартості, визначеній в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованій 08.04.2015 року за № 62. Місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок величини пайової участі, який міститься в Додатку 1 до договору № ЛУ-6Б, та зменшив її з 1 175 172,88 грн., яку визначив позивач, до 647 112,62 грн., у зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги частково. Суд апеляційної інстанції погодився із розрахунками місцевого господарського суду та з частковим задоволенням позовних вимог.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2018 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" строк на подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за касаційної скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал", призначено розгляд касаційної скарги на 06.03.2018 року о 14 год. 00 хв.

В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає про те, що суди попередніх інстанцій:

- порушили положення частин 3, 4 статті 23 та статтю 25 Закону України "Про прокуратуру", частину 3 статті 2 та статтю 63 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, відповідно до яких не встановили наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району та підстав для повернення позовної заяви, не застосували положення частини 2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" та Рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 08.04.1999 року та не врахували, що місцеві ради, як органи місцевого самоврядування, не наділені повноваженнями органів виконавчої влади та прокурор не має повноважень здійснювати їх представництво;

- порушили частину 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 20 Господарського кодексу України, які не передбачають такого способу захисту цивільних прав як визнання договору укладеним;

- порушили частину 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки не врахували, що зазначена норма є імперативною та визначає граничний термін для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) та дійшли помилкового висновку про можливість укладення договору після введення об'єкту будівництва в експлуатацію , який суперечить зазначеній нормі;

На думку позивача суди, встановивши невідповідність наведеного позивачем в договорі розрахунку величини пайової участі, мали б відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач посилається на те, що в договорі, який суди визнали укладеним між сторонами у справі, відсутні дата договору, уповноважена особа відповідача та реквізити сторін.

05.03.2018 року до Касаційного господарського суду від керівника Києва-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому керівник прокуратури просить залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" без задоволення та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 року без змін. За твердженням керівника прокуратури, підставою для представництва прокурором інтересів територіальної громади стала бездіяльність Святопетрівської сільської ради щодо захисту порушених майнових прав та інтересів територіальної громади с. Святопетрівське. Керівник прокуратури зазначає про те, що у спірних правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду, повністю збігаються, порушення інтересів держави полягає у порушенні норм містобудівного законодавства у зв'язку з не укладенням відповідачем договору пайової участі, укладення якого є обов'язковим відповідно до вимог закону, що призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету. Керівник прокуратури з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 зазначає про те, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права є правильним, а також з посиланням на правову позицію Верховного Суду України вказує на те, що суди правильно застосували до спірних правовідносин положення частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в якій встановлено строк для добровільного виконання стороною обов'язку з укладення договору пайової участі, невиконання якого не звільняє замовника від укладення договору. За твердженням керівника прокуратури суди попередніх інстанцій правильно розрахували та визначили розмір пайової участі щодо об'єкту будівництва відповідача, а відповідач безпідставно посилається на відсутність в договорі дати його укладення, оскільки відповідно до частини 2 статті 187 Господарського кодексу України днем укладення договору вважається день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання переддоговірного спору.

Від позивача - Святопетрівської сільської ради відзив на касаційну скаргу надійшов 13.03.2018 року о 10 годині 45 хвилин, тобто після закінчення судового засідання.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" є замовником об'єкта будівництва - 70-квартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по бульвару Л. Українки, 6Б в селі Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 5 390,3 кв.м.

08.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" зареєструвало в Державній Архітектурно-будівельній інспекції Київської області Декларацію № КС62 про готовність зазначеного об'єкта будівництва до експлуатації.

08.04.2015 рок Петрівська сільська рада звернулась до відповідача з листом № 310 про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури с. Петрівське, до якого додала підписані зі сторони сільської ради два примірники проекту договору з додатками № 1 (розрахунок величини пайової участі) та № 2 (календарний план).

Відповідач зі своєї сторони надіслані сільською радою проекти договорів не підписав, а в листі № 223 від 08.05.2015 року повідомив позивача про відсутність, на його думку, законних підстав для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури с. Петрівське у зв'язку зі спливом встановлено законом строку для укладення такого договору, оскільки об'єкт будівництва був введений в експлуатацію.

Рішенням Петрівської сільської ради (згідно п. 7 постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року № 984-VIII) село Петрівське Києво-Святошинського району Київської області перейменовано на село Святопетрівське.

У зв'язку з відмовою відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури с. Петрівське, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Святопетрівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про визнання укладеним між Святопетрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" договору про пайову участь у розвитку інфраструктури села Святопетрівське № ЛУ-6Б за умовами, наведеними в позовній заяві.

Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Рішенням Петрівської сільської ради № 1704 від 09.11.2012 року затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Петрівське (Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області (далі за текстом - Положення), відповідно до пункту 1.9. якого замовник (інвестор або забудовник), який має намір здійснити будівництво об`єкта будівництва у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Петрівське (Святопетрівське).

Згідно з пунктом 2.2.1. Положення в усіх питаннях щодо організації залучення пайових коштів (внесків) від імені села виступає Петрівська (Святопетрівська) сільська рада.

В пунктах 2.5. та 2.7. Положення визначено вирішення питань щодо пайової участі та розрахунки розмірів пайового внеску здійснюється виконавчим комітетом Петрівської (Святопетрівської) сільської ради Києво-Святошинського району Київської області після одержання звернення заявника з обов`язковим наданням наступних документів: заява на ім`я сільського голови; документи, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками (узгоджений замовником зведений кошторисний розрахунок, завірена довідка про загальну вартість будівництва та інші); при потребі, для ознайомлення, проектно-кошторисну документацію, документи на право власності чи користування земельною ділянкою, повідомлення, декларацію або дозвіл на виконання будівельних робіт. Замовник несе повну відповідальність за достовірність поданих документів відповідно до законодавства.

Замовник, після розроблення та затвердження в установленому порядку проектно-кошторисної документації, виконаної відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, звертається до Петрівської (Святопетрівської) сільської ради з заявою про укладення договору пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села.

Таким чином, укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між органом місцевого самоврядування і замовником, який має намір забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, є обов'язковим в силу вимог закону, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій та дійшли правильного висновку про те, що у відповідача в силу прямої вказівки закону виник обов`язок укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Святопетрівське.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач до введення об`єкта будівництва - 70-квартирного житлового будинку по бульвару Л. Українки, 6Б в с. Петрівське (Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області в експлуатацію не звернувся до позивача (його виконавчого комітету) із заявою про укладення договору пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, не надав документів, які є обов`язковими додатками до вказаного звернення.

Натомість, позивач до введення відповідачем зазначеного об'єкту будівництва в експлуатацію неодноразово (тричі) звертався до відповідача з листами щодо укладення договору про пайову участь (внесок) у створені і розвитку інфраструктури с. Петрівське (Святопетрівське) з примірниками договору.

Відповідач в листі № 223 від 08.05.2015 року відмовився від підписання направлених йому позивачем договорів, пославшись на те, що станом на 08.05.2015 року житловий будинок по бульвару Л. Українки, 6Б в с. Петрівське (Святопетрівське) введений в експлуатацію, тому відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" строк для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, який встановлений законодавцем до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію є пропущеним.

Частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено строк для укладення договору пайової участі - не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічні положення містяться і в пункті 2.7.2 Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Петрівське (Святопетрівське) Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якої договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається після визначення розміру пайової участі не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про те, що частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено граничний термін для укладення договору пайової участі і після введення об'єкту будівництва в експлуатацію такий договір не може бути укладений, оскільки, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, строк, визначений чинним законодавством для укладення договору пайової участі, встановлений саме для добровільного виконання стороною вказаного обов'язку, і невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника від укладення договору, оскільки невиконання замовником обов'язку передбаченого законом не може надавати йому переваг перед замовником, що виконав обов'язок закону. Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Твердження відповідача в касаційній скарзі про те, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, правильно та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги частково, зменшивши визначений позивачем в Додатку 1 до договору № ЛУ-6Б розмір пайової участі, оскільки встановили те, що визначений позивачем у спірному договорі розмір пайової участі є завищеним та не відповідає кошторисній вартості об'єкта будівництва, визначеній в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованій 08.04.2015 року за № 12.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неправильно визначений позивачем в договорі розрахунок величини пайової участі не є підставою для відмови в позові повністю, оскільки відповідно до частини 1 статті 82, статті 84 Господарського процесуального кодексу в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваних рішення та постанови, господарський суд за результатами вирішення господарського спору має право задовольнити позов або відмовити в позові повністю або частково, а з огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу в редакції, чинній до 15.12.2017 року, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, зокрема у даній справі зобов'язаний перевірити розрахунок величини пайової участі, як істотну умову спірного договору, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Таким чином, у разі якщо наведений позивачем в спірному договорі розрахунок величини пайової участі здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає розмір пайової участі, який має сплатити замовник, що і було здійснено місцевим господарським судом під час вирішення спору у даній справі.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили положення частин 3, 4 статті 23 та статтю 25 Закону України "Про прокуратуру", частину 3 статті 2 та статтю 63 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, відповідно до яких не встановили наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району та підстав для повернення позовної заяви, не застосували положення частини 2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" та Рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 08.04.1999 року та не врахували, що місцеві ради, як органи місцевого самоврядування, не наділені повноваженнями органів виконавчої влади та прокурор не має повноважень здійснювати їх представництво.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені твердження скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

При цьому поняття "інтереси держави" є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99).

За таких обставин визначальним є обґрунтування органом прокуратури підстав для його звернення із позовом в інтересах відповідного суб'єкта владних повноважень, у даній справі - Святопетрівської сільської ради Києва-Святошинського району Київської області, а також належність перевірки та підтвердження судами цих підстав із наведенням відповідного обґрунтування, що і було здійснено попередніми судовими інстанціями.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що звертаючись до Господарського суду Київської області з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 29 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату подання позову, належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив в чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як зазначено прокурором та встановлено судами, спірні правовідносини пов'язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти пайової участі на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади с. Святопетрівське. Відповідач протягом тривалого час ухиляється від виконання покладеного на нього законом обов'язку укласти з органом місцевого самоврядування договору пайової участі, чим порушує норми містобудівного законодавства та права територіальної громади с. Святопетрівське і у спірних правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються.

Крім того, прокурором в якості підстав для представництва в суді інтересів держави зазначено та судами підтверджено те, що протягом тривалого часу Святопетрівською сільською радою, як представницьким органом територіальної громади, не вживаються заходи по захисту її майнових прав та інтересів щодо наповнення місцевого бюджету за рахунок коштів пайової участі. У зв'язку з цим суди правильно погодились із твердженнями прокурора про те, що саме бездіяльність Святопетрівської сільської ради зі звернення до суду з відповідним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" свідчить про неналежне здійснення радою захисту інтересів громади в сфері залучення коштів пайової участі до бюджету та є підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів громади с. Святопетрівське, яку представляє як орган місцевого самоврядування, - Святопетрівська сільська рада.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суди правильно застосували до спірних правовідносин положення частин 3, 4 статті 23 та статтю 25 Закону України "Про прокуратуру", та правильно не застосували положення статті 63 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, з огляду на відсутність підстав для повернення позовної заяви.

Колегія суддів не приймає до уваги безпідставні посилання відповідача в касаційній скарзі на відсутність в договорі дати його укладення, оскільки відповідно до частини 2 статті 187 Господарського кодексу України днем укладення договору вважається день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання переддоговірного спору.

Колегія суддів також не приймає до уваги твердження скаржника про те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як визнання договору укладеним, оскільки визначений в частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, положення абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачає для суду можливість захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи те, що укладення договору про пайову участь є обов'язковим для замовника будівництва в силу вимог закону, ухилення відповідача від укладення такого договору порушує права територіальної громади с. Святопетрівське, а статтею 187 Господарського кодексу України передбачено можливість розгляду судом спорів, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, то такий спосіб захисту порушеного права, як визнання договору укладеним, є правильним, відповідає характеру порушеного права та інтересу територіальної громади та визнання договору укладеним в судовому порядку має наслідком поновлення порушених прав.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. Переглядаючи справу в апеляційному провадженні господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 року у справі № 911/620/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець