ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" березня 2018 р.Справа № 922/3473/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

розглянувши матеріали справи

за заявою ІП "Омбілік Інвестментс", м. Харків
про визнання банкрутом ІП "Омбілік Інвестментс", м. Харків

за участю сторін:

пр-к ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дов. від 03.01.18 р.),

пр-к боржника - Коваль А.М. (директор),

розпорядник майна - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Кредитор гр. ОСОБА_2, м. Харків звернувся до суду з заявою з грошовими вимогами до боржника на загальну суму з урахуванням уточнень 4 165 184,93 грн, що виникли на підставі договору позики від 10.09.2015 р., що забезпечено іпотекою та підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.17 р. по справі №640/3072/17 та на підставі договору позики від 10.08.2016 р.

Боржник визнає вимоги кредитора в повному обсязі, про що надав суду відповідне повідомлення від 02.02.18 р.

Розпорядник майна вимоги кредитора визнає частково, а саме: 1353 300,00 грн - за договором позики від 10.09.15 р.; 8000,00 грн - відшкодування судового збору за рішенням суду по справі №640/3072/17; 3200,00 грн - судовий збір за подання заяви з вимогами до боржника. Вимоги в розмірі 2 500 000,00 грн за договором позики від 10.08.16 р. та 300 684,93 грн відсотків за договором позики від 10.08.16 р. не визнає, посилаючись на те, що ані кредитором, ані боржником не надано розпоряднику майна документи в підтвердження отримання суми позики, а також на постанову Правління НБУ від 06.06.2013 р. №210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" згідно якої здійснити перерахування суми позики у розмірі 2 500 000 грн можна було лише у безготівковій формі, а заявник на підтвердження виконання договору зі своєї сторони не надав розпоряднику майна виписку з банку про здійснення даної фінансової операції (повідомлення розпорядника майна за вих. №02-15/1153 від 23.02.18 р.).

Присутні в судовому засіданні представники кредитора та боржника підтримують заявлені грошові вимоги та просять суд включити їх до реєстру вимог кредиторів.

В судове засідання розпорядник майна не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарсько процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участи, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлено, що всіх учасників справи повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заяву кредитора, додані до заяви кредитора документи, повідомлення розпорядника майна та боржника, заслухавши пояснення кредитора, боржника, суд дійшов висновку, що заява кредитора підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів на підставі наступного.

Форми судового процесу встановлені статтею 12 ГПК України в редакції від 15.12.17 р., частиною 6 якої передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". При цьому відповідно до статей 13 та 74 ГПК України обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони, а господарський суд, відповідно до приписів статті 86 ГПК України, оцінює докази сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права (ст. 11 ГПК).

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Згідно з ч.5, ч. 6 ст. 22 Закону про банкрутство визначено, що розпорядник майна боржника не пізніше ніж на десятий день з дня, наступного після закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку, з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення в поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторами. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Розпорядником майна виконано у повному обсязі вимоги ч.5, ч. 6 ст. 22 Закону про банкрутство.

В ході розгляду справи судом встановлено, що кредитор гр. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника на загальну суму з урахуванням уточнень 4 165 184,93 грн 21.11.17 р. Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ІП "Омбілік Інвестментс" було опубліковано на веб-сайті ВГСУ за № 46733 від 26.10.2017р. Тобто, кредитор звернувся до суду у встановлений термін.

Як вбачається із заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, між ОСОБА_2 та ІП "Омбілік Інвестментс" 10.09.2015 р. р. було укладено договір позики б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 надає позичальнику грошові кошти в розмірі 3 500 000,00 грн на період до 10.09.2030 р.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 18.04.2016 року між ОСОБА_2 та ІП "Омбілік Інвестментс" був укладений договір іпотеки, за умовами якого ІП "Омбілік Інвестментс" передав в іпотеку гр. ОСОБА_2 нерухоме майно: 5-кімнатну квартиру, загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 87,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення 3-го поверху №7-:-11 житлового будинку літ. "А-3", загальною площею 72,4 кв.м., що роташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань Іноземним підприємством "Омбілік Інвестментс" за договором позики гр. ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ІП "Омбілік Інвестментс" про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності. Рішенням районного суду від 23.03.2017 р. по справі № 640/3072/17 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 та стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 8000,00 грн.

ОСОБА_2 звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1, вартість якої складала 2 146 700,00 грн, та на підставі вказаного рішення оформив на себе право власності. На другий об'єкт іпотеки на цей час стягнення не звернуто.

Отже, враховуючи викладене, сума заборгованості за договором позики від 10.09.2015 р. складає 1 353 300,00 грн (3 500 000 - 2 146 700=1 353 300), підтверджена матеріалами справи і підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів окремо, як забезпечена майном боржника, та сума у розмірі 8000,00 грн судового збору за рішенням районного суду, що є безспірною та підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу.

10.08.2016 р. між ОСОБА_2 та ІП "Омбілік Інвестментс" було укладено договір позики б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 надає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 2 500 000,00 грн, які позичальник повинен повернути в строк до 10.05.2017 р. (п.4.1.) зі сплатою річних у розмірі 10% (п. 2.2. договору). Цільове призначення позики: для набуття позичальником у Man Oil Group AG права грошової вимоги до ПАТ "Турбогаз" за договором поставки продукції №75/02/11 від 09.02.2011 р. Відповідно п. 3.2. договору позикодавець надав позику, а позичальник її отримав до моменту підписання цього Договору.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань 12.05.17 р. ОСОБА_2 надіслав вимогу про повернення позики за договором від 10.08.16 р. не пізніше 19.05.17 р., однак станом на дату подання заяви з вимогами до боржника ІП "Омбілік Інвестментс" позику не повернуло. Відповідно до розрахунку суми процентів за договором позики від 10.08.16 р. та загальної суми заборгованості, сума процентів за період з дати укладення договору позики до дати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто з 10.08.2016 р. по 23.10.2017 р. (439 днів) становить 300 684,93 грн (2 500 000 грн х 10% річних / 365 х 439= 300684,93 грн).

Суд не погоджується з запереченнями розпорядника майна, оскільки заперечення мотивуються лише не наданням доказів фактичного отримання позики. Разом з тим, п.3.2. договору позики свідчить про те, що позику позичальник отримав до моменту підписання договору.

Отже, суд керуючись презумпцією правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) виходить з того, що наразі цей договір позики вважається дійсним, доки не доведено протилежне. Визнання ж недійсним договору позики не входить до предмету розгляду даного судового засідання.

Натомість відповідно до вимог ст. 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до приписів ст.ст. 1049-1050 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права (ст. 11 ГПК).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вимоги кредитора перевірені судом, суд вважає за необхідне включити грошові вимоги кредитора гр. ОСОБА_2 в загальній сумі 4 165 184,93 грн до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст. ст. 1, 22-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 204, 526, 629, 1046, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 74, 86, 232-234 ГПК України, ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати вимоги гр. ОСОБА_2 на загальну суму 4 165 184,93 грн, з якої: 3200,00 грн судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до суду включити до реєстру вимог кредиторів у першу чергу; 2 500 000,00 грн заборгованість за договором позики від 10.08.16 р., 300684,93 грн сума процентів та 8000,00 грн сума судового збору за рішенням районного суду включити до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу; 1 353 300,00 - вимоги, що забезпечені заставою майна окремо включити до реєстру вимог кредиторів.

2. Окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника що є предметом застави (іпотеки): нежитлові приміщення 3-го поверху №7-:-11 житлового будинку літ. "А-3", загальною площею 72,4 кв.м., що роташовані за адресою: АДРЕСА_2, кредитор - іпотекодержатель ОСОБА_2, м. Харків.

3. Ухвалу направити кредитору, розпоряднику майна, боржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття (оголошення) та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 15.03.2018 р.

Суддя Міньковський С.В.