УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14.03.2018Справа № 910/1068/18

Суддя господарського суду міста Києва Головіна К.І., розглянувши

заявуФізичної особи-підприємця Полонського Дмитра Вікторовича
прозабезпечення позову

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Полонського Дмитра Вікторовича (м. Бровари, Київська обл.) до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф" (м. Київ) про стягнення 833 178,55 грн.
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва з позовом звернулась Фізична особа-підприємець Полонський Дмитро Вікторович (далі - ФОП Полонський Д.В.) до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф" (далі - ДП "Діпроверф") про стягнення 833 178,55 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду на виконання комплексних робіт № 050713/П від 10.04.2013 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості виконаних робіт щодо ремонту приміщень п'ятого поверху та сходових маршів у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Івана Клименко, 25. У зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 780 289,92 грн. та пеню у сумі 52 888,63 грн., а всього - 833 178,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2018 р. указану заяву ФОП Полонського Д.В. було залишено без руху, заявнику надано строк у п'ять днів на усунення вказаних в ній недоліків з дня вручення цієї ухвали. 12.03.2018 р. від позивача надійшли матеріали щодо усунення недоліків, зазначених в ухвалі господарського суду міста Києва від 06.02.2018 р.

Разом з позовом ФОП Полонський Д.В. також подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ДП "Діпроверф" у розмірі, достатньому для забезпечення заявлених позовних вимог.

Подана заява мотивована тим, що відповідач оплату виконаних позивачем робіт не здійснив, у добровільному порядку своє зобов'язання не виконав. Такі обставини, на думку позивача, призведуть до того, що виконання рішення суду у даній справі буде утруднене або стане неможливим.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вирішив відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

За приписами статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (ст. ст. 136, 137 ГПК України).

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. (далі - Постанова) господарський суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як на підставу накладення арешту на майно заявник вказує на те, що ДП "Діпроверф" не виконало своїх зобов'язань зі сплати вартості виконаних робіт за договором підряду № 050713/П від 10.04.2013 р.

Проте, суд зазначає, що невиконання відповідачем своїх обов'язків перед позивачем не свідчить про неможливість виконання рішення суду у даній справі у майбутньому та не є підставою, передбаченою законом, для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, у пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 роз'яснено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивачем не доведено, що ДП "Діпроверф" вчиняє дії, внаслідок яких майно, яке наявне у відповідача, може зменшитись або зникнути, доказів цим твердженням не надано.

Більш того, позивач не довів суду факту наявності у ДП "Діпроверф" нерухомого майна, на яке можливо накласти арешт, а вжиття заходів з накладення арешту на невстановлене майно, є неможливим.

Крім того, предметом спору в даній справі є вимога про стягнення грошових коштів, у той же час, позивач просить накласти арешт не на кошти відповідача, а на його майно, без відповідного обгрунтування.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання рішення суду відповідачем без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, суд вважає, що заява ФОП Полонського Д.В. про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника (позивача).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 129, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Полонського Дмитра Вікторовича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Суддя Головіна К.І.