КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Справа№ 910/17865/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №476 від 12.12.2017 (вх. №09.1-04.1/62/18 від 09.01.2018) Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017

у справі №910/17865/17 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія»

2) Приватного підприємства «Вікторіа»

про стягнення 143 548,61 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Соколов В.В., ордер серія КВ №389460 від 14.03.2018

від відповідача-1: Кальченко А.В., довіреність б/н від 28.02.2018

від відповідача-2: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (відповідач-1 у справі) та до Приватного підприємства «Вікторіа» (відповідач-2 у справі) про стягнення 143 548,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Агропромислова компанія» у визначений договором поставки №Д-3/1 СВ від 03.02.2017 строк не повністю розрахувалось з позивачем за отриманий товар, що згідно п. 2.4-2.5. договору визнається товарним кредитом та є підставою для нарахування відсотків за користування товарним кредитом згідно ст. 536 ЦК України. У зв'язку з наведеним, позивач здійснив нарахування відсотків за користування товарним кредитом на загальну суму 143 548,61 грн за товар, переданий у період з 03.04.2017 по 12.07.2017 року. Враховуючи те, що належне виконання зобов'язання ПАТ «Агропромислова компанія» перед позивачем було забезпечено порукою ПП «Вікторіа» на підставі укладеного договору поруки №3103/17 від 31.03.2017, то ТОВ «Торговий дім Фідленс» заявив позовні вимоги в розмірі 1000,00 грн і до ПП «Вікторіа», як поручителя, та солідарного боржника за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 (повне рішення складено 01.12.2017) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Фідленс» проценти за користування товарним кредитом в розмірі 142 548,61 грн, судовий збір в розмірі 2153,23 грн. Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» та Приватного підприємства «Вікторіа» проценти за користування товарним кредитом в розмірі 1000,00 грн.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції встановив факт несплати відповідачем-1 у визначені договором строки вартості отриманого товару та з посиланням на умови договору та приписи ст.ст. 525, 526, 509, 530, 536, 553, 626 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України дійшов висновку про існування у позивача права на нарахування відсотків за користування товарним кредитом, відповідно, про правомірність позовних вимог та доведеність заявлених до стягнення сум.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-1, Приватне акціонерне товариство «Агропромислова компанія», 13.12.2017 надіслав апеляційну скаргу №476 від 12.12.2017 (вх. №09.1-04.1/62/18 від 09.01.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема стверджує про недотримання місцевим господарським судом правил територіальної підсудності справи. Так, враховуючи договірні відносини, з яких виник спір, беручи до уваги заявлені позовні вимоги, даний спір, на думку апелянта, підлягав розгляду Господарським судом Запорізької області. Окрім того, відповідач-1 стверджує, що договір поруки суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки укладений з метою штучної зміни підсудності спору.

За результатами розгляду матеріалів апеляційної скарги ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я. поновлено ПАТ «Агропромислова компанія» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі №910/17865/17, надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань в порядку, визначеному ГПК України. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17.

14.02.2018 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018, справу №910/17865/17 призначено до розгляду на 14.03.2018.

12.03.2018 до Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання (вх. №09.1/11-1236/18) про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційної скарги у справі №910/19388/17 за позовом ПАТ «Агропромислова компанія» до ТОВ «Торговий Дім Фідленс» та ПП «Вікторіа» про визнання договору поруки №3103/17 від 31.03.2017 недійсним.

У судовому засіданні 14.03.2018 представник відповідача-1 підтримав заявлене клопотання та просить суд зупинити провадження у справі.

Представник позивача у справі заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки вважає, що таке заявлене відповідачем безпідставно та згідно ст. 227 ГПК України відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

Дослідивши заявлене клопотання ПАТ «Агропромислова компанія», заслухавши думку представників сторін, колегія суддів не знайшла підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі відповідач посилається на п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено, що зібрані у справі докази не дозволяють суду встановити та оцінити обставини, які становлять предмет розгляду у даній справі, зокрема, в межах заявлених апеляційних вимог. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач-1 просить скасувати рішення місцевого господарського суду повністю та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись, як на підставу для скасування, на порушення норм процесуального права в частині дотримання судом правил підсудності даної справи. Враховуючи, вимоги апеляційної скарги, а також те, що заявником не надано до суду доказів відкриття апеляційного провадження у справі №910/19388/17, до вирішення якого відповідач просить зупинити провадження у даній справі, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення заявленого клопотання.

У судовому засіданні 14.03.2018 представник ПАТ «Агропромислова компанія» підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 14.03.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 таким, що прийнято у відповідності до приписів матеріального та процесуального права, а тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача-1, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Представники відповідача - 2 у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №538. Про причини неявки ПП «Вікторіа» не повідомили, жодних заяв та клопотань до суду подано не було.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи належне повідомлення відповідача-2 про дату і час розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників ПП «Вікторіа».

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

03.02.2017 між ТОВ «Торговий Дім Фідленс» (постачальник за договором, позивач у справ) і ПАТ «Агропромислова компанія» (покупець за договором, відповідач-1 у справі) укладено договір поставки №Д-3/1 СВ на умовах товарного кредиту №19- ПД (а.с. 12-13), відповідно до п. 1.1. якого постачальник продає, а покупець купує на умовах даного договору товар, в кількості, асортименті, цінах та умовах поставки (Інкотермс 2010), що обумовлюється в додатках або специфікаціях або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Товаром згідно з цим договором є кормові добавки, премікси, білкові вітамінно-мінеральні добавки, готові корма, комбікорми, замінники цільного молока, ветеринарні препарати, спеціальні добавки, елементи обладнання, обладнання та інший товар (п. 1.2 Договору).

Відповідно до ст. 1.3. договору право власності переходить від постачальника до покупця в момент отримання товару покупцем згідно виставлених договором умов (базисів) поставки. Ризик випадкової втрати, пошкодження, знищення, викрадення товару несе його власник. Постачальник гарантує, що є власником товару і що товар будь-яким способом не відчужений, не перебуває у спорі або під арештом.

Згідно з п. 2.1.-2.2 договору ціни на товар наведені у видаткових накладних, специфікаціях та/або рахунках-фактурах та включають вартість доставки товару покупцю. Загальна вартість (ціна) договору визначається сумарною ціною всього товару, поставленого постачальником на виконання умов цього договору. Валюта платежу та валюта договору - гривня.

Сторонами у п. 2.3. договору погоджено, що оплата вартості товару (партії товару) проводиться покупцем відповідно до умов цього пункту договору, якщо інші умови оплати не будуть передбачені у специфікації до договору. Вартість товару в розмірі 100% покупець оплачує на умовах відстрочення кінцевого розрахунку протягом 60 календарних днів з дня відвантаження товару зі складу постачальника (дата, зазначена у видатковій накладній). Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок постачальника в банківській.

Відповідно до п. 2.4 договору, товар (його вартість), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визнається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки в розмірі сімдесяти відсотків річних від вартості неоплаченого товару (ст. 694 ЦК України). Перебіг строку користування товарним кредитом починається з шістдесят першого календарного дня, після отримання товару покупцем та припиняється в день оплати вартості товару покупцем.

Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником. Сторони підписують акт (надання- передачі) послуг товарного кредитування. Покупець зобов'язується підписати акт не пізніше 5 календарних днів з дати його отримання надіслати постачальнику. У випадку відмови від підписання актів без належного письмового обґрунтування акти зі строками та сумами нарахування вважається погодженими по закінченню десятиденного строку з моменту отримання покупцем акту. (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору датою поставки товару є дата отримання товару покупцем (підписання видаткової накладної його представником).

Строк дії договору сторонами погоджено п. 8.1 з дати підписання його сторонами і скріплення печатками і діє до 31.12.17, а в частині зобов'язань які виникли під час дії договору - до повного їх виконання.

31.03.2017 між позивачем, як кредитором, та ПП «Вікторіа», відповідачем-2, як поручителем, було укладено договір поруки № 3103/17 (а.с. 35), відповідно до п. 1.1. якого (в редакції додаткової угоди від 03.04.17 а.с. 42) поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань відповідачем-1, ПАТ «Агропромислова компанія» за договором поставки, зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за виконання грошових зобов'язань по оплаті основного боргу в розмірі 1000,00 грн, пені в розмірі 1000,00 грн, 20% відсотків річних в розмірі 1000,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 1000,00 грн, відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 1000,00 грн. Всього на суму 5000,00 грн. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Договір поруки № 3103/17 від 31.03.17 у відповідності до п. 3.1 набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив ПАТ «Агропромислова компанія» товар на загальну суму 1 246 070,40 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (а.с. 14, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 25, 26, 28, 30, 32), однак з представленого до матеріалів справи платіжного доручення вбачається, що відповідач-1 лише частково виконав взяті на себе зобов'язання за договором, сплативши 56 000,40 грн (а.с. 34), в зв'язку із чим у відповідача-1 утворилась заборгованість у розмірі 1 190 070,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем-1 зобов'язань до договором поставки №Д-3/1 СВ у визначений договором строк, відповідно до п. 2.4. договору позивач має право на нарахування процентів за користування товарним кредитом.

За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою даний договір є договором поставки.

Частинами першою та другою ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтями 629, 525 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

З урахуванням представлених документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач-1 у встановлений договором строк не виконав свої зобов'язання з оплати товару. А тому з урахуванням умов договору та приписів Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість нарахування позивачем відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 143 548,61 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Беручи до уваги вищенаведені норми та встановлені обставини справи Господарським судом міста Києва правомірно та обґрунтовано задоволені позовні вимоги до ПАТ «Агропромислова компанія» в розмірі 142 548,61 грн та в частині солідарного стягнення 1000,00 грн з ПАТ «Агропромислова компанія» та ПП «Вікторіа», як поручителя боржника - відповідача-1 у справі.

В апеляційній скарзі, відповідач-1 стверджує про недотримання судом першої інстанції норм процесуального права та вважає, що Господарський суд міста Києва розглянув справу з порушенням правил підсудності.

Однак, наведені доводи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини визначено, що передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції право на справедливий суд, включає такий елемент, як «належний суд», тобто суд, який встановлений відповідно до закону і який повинен бути незалежним і безстороннім.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що здійснення правосуддя таким судом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, а й дотримання таким судом норм, що регулюють його діяльність.

Так, ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Тобто, законодавство України в поняття «суд, встановлений законом», право на який гарантований ст. 6 Конвенції, відносить лише той суд, до підсудності (підвідомчості) якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно зі ст. 4 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом до суду), господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних говорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України (розділи III та XV ГПК України, в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом до суду) визначено види та підстави підсудності справ господарським судам України: інстанційна підсудність, ст. 13 ГПК України, територіально-предметна підсудність, ст. 15 ГПК України, та виключна підсудність, ст. 16 ГПК України.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ «Торговий Дім Фідленс» про стягнення нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, у зв'язку із невиконанням відповідачем-1 обов'язку з своєчасної оплати отриманого товару.

Відповідно до частин 1-3 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії. Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, чинним законодавством передбачено право позивача звертатись з позовними вимогами одночасно до декількох відповідачів, в такому випадку, якщо відповідачі мають різне місцезнаходження, то позов за вибором позивача може бути подано до господарського суду за місцезнаходженням одного з відповідачів.

Згідно з наявних в матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 52-67), місцезнаходженням відповідача-1 (ТОВ «Агропромислова компанія») є місто Мелітополь, запорізької області, а відповідача-2, ПП «Вікторіа» - м. Київ.

Позивачем на власний розсуд подано позовну заяву, у якій викладено вимоги про солідарне стягнення грошових коштів з відповідачів, до Господарського суду міста Києва, що з урахуванням наведених приписів законодавства відповідає вимогам частини третьої ст. 15 ГПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що при прийнятті позовної заяви місцевий господарський суд, серед іншого, встановлює належність подання позову з урахуванням правил підсудності, виходячи з предмету позову, при цьому суд на стадії прийняття позовної заяви до розгляду не вправі надавати оцінку підставності заявлених позивачем вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів грошових коштів та дійсності чи недійсності договору поруки, оскільки такі обставини підлягають встановленню виключно при розгляді справи по суті. А тому твердження апелянта про те, що Господарський суд міста Києва під час прийняття позовної заяви до розгляду повинен був роз'єднати позовні вимоги ПАТ «Торговий Дім Фідленс» є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ПАТ «Агропромислова компанія» про порушення місцевим господарським судом правил територіальної підсудності є такими, що спростовують приписами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача-1 у справі).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що перед судовим засіданням 14.03.2018, від позивача у справі до апеляційного господарського суду надійшла заява про стягнення з ПАТ «Агропромислова компанія» на користь ТОВ «Торговий Дім Фідленс» 10 424,40 грн витрат, які поніс позивач на правничу допомогу.

Дослідивши подану заяву, колегія суддів відмовляє у відшкодуванні заявлених судових витрат з огляду на наступне.

Згідно ст. 124 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) разом з першою заявою подає суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.3-4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу, позивач не подавав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв'язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, не вказував ні опису робіт, які зобов'язувався надати адвокат, ні інших даних відповідно до ст. 124 ГПК України. Окрім того, в поданій до суду 14.03.2018 заяві ТОВ «Торговий Дім Фідленс» також не надає ні акту наданих послуг, підписаного між ним та адвокатським об'єднанням, ні інших доказів, на підтвердження належного виконання адвокатом своїх зобов'язань та обсягу надання правничої допомоги; не надає доказів на підтвердження пропорційності та співмірності заявленої суми у відповідності до приписів ст. 126 ГПК України. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відшкодування позивачеві заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 424,40 грн.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17 залишити без змін.

3. Справу №910/17865/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/17865/17.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 15.03.2018