ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. м. Київ

Справа № 911/3351/17

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКЕ" про стягнення 3 407,14грн, за участю представників від:

позивача - Грищенко О.М. (довіреність б/н від 02.06.2016);

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - не з'явився

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (далі - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп") та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКЕ" (далі - ТОВ "Лиманське") про стягнення солідарно 3 407,14грн, у тому числі:

- 2 782,10грн втрат від інфляції за період з 09.16 по 10.17;

- 625,04грн 3% річних за період з 23.06.16 по 26.10.17.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідно до судових актів у справах №911/3491/15, №911/2665/16 у ТОВ "Лиманське" виникли грошові зобов'язання, які не виконані вчасно. При цьому, між позивачем та відповідачем - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" укладено договір поруки №07-04-2014-125 від 07.04.2014, за умовами якого ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" поручилось перед позивачем за виконання ТОВ "Лиманське" зобов'язань за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК081210/3 від 08.12.2010 та угоди №15-11/12-98 від 15.11.2012, у зв'язку з чим таке товариство має відповідати солідарно з ТОВ «Лиманське» (а.с.2-7).

Відповідач - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" відзиву по суті заявлених вимог не надав.

Відповідач у справі ТОВ "Лиманське" у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує частково, вказуючи на невірність розрахунку позивача (т.1 а.с.117-118).

Ухвалою суду від 09.02.2018 позовну заяву, за якою порушено провадження у справі, залишено без руху на підставі ч.11 ст.176 ГПК України (а.с.115-116).

Ухвалою суду від 13.02.2018 розгляд справи продовжено (а.с. 129-130).

28.02.2018 від відповідача ТОВ "Лиманське" надійшли клопотання та заява від 26.02.2018 (надіслані суду 26.02.2018, що підтверджується описом вкладення від 26.02.2018 та конвертом №752), у яких відповідач вказує, що позивач не виконав у повному обсязі вимог ухвал суду від 09.02.2018, оскільки не надіслав йому позовну заяву та заяву про покладення на відповідача судових витрат, у зв'язку з чим просив залишити позовну заяву у даній справі без розгляду та зобов'язати позивача направити ТОВ "Лиманське" всі позовні заяви, заяви та документи на яких ґрунтуються позовні вимоги у справі №911/3351/17. На підтвердження факту неотримання відповідних документів від позивача ТОВ «Лиманське» додано до заяви від 26.02.2018 акт обстеження вкладення у цінний лист від 15.02.2018.

У відповідному акті зазначено, що він складений працівником ТОВ "Лиманське" та працівником Полтавського ПАТ "Украпошта" пересувного відділення №1 поштампу ЦПВ №1, які під час відкриття конверту, маркованого «Ц Київ-32 815» ,встановили, що вкладення не відповідає документам, зазначеним у друкованому описі.

Представник позивача щодо поданого клопотання в судовому засіданні заперечував, зазначивши, що направив усі документи ТОВ «Лиманське» на виконання ухвали суду.

У задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду судом відмовлено, у зв'язку з не підтвердженням належним чином факту відсутності у поштовому відправленні №815, направленому позивачем 10.02.2018, документів, вказаних у описі, засвідченому працівником відділення зв'язку №32 м. Києва. Так, відповідачем не надано доказів звернення до органу поштового зв'язку з претензією щодо відсутності у цінному поштовому відправленні документів, зазначених у описі вкладень до нього, та не надано доказів за результатами розгляду такої претензії.

В судове засідання 28.02.2018 представники відповідачів не з'явилися; про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені шляхом направлення копій ухвали від 13.02.2018. При цьому, отримання такої копії ТОВ «Лиманське» підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №318;

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткового задоволення заявлених вимог з наступних підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2016 у справі №911/3491/15 за позовом ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп", ТОВ "Лиманське", скасовано судові акти першої та апеляційної інстанції, присуджено до стягнення з ТОВ «Лиманське» на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", зокрема, 680,40грн відсотків за користування товарним кредитом та 12 466,08грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.(а.с.19-22).

При цьому, судами у відповідній справі встановлено факт невиконанням ТОВ "Лиманське" своїх зобов'язань за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК081210/3 від 08.12.2010, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" за угодою №15-11/12-98 від 15.11.2012.

На виконання вказаної постанови суду, Господарським судом Київської області 24.08.2016 видано наказ про примусове виконання рішення (а.с.23).

На підставі вказаного наказу Решетилівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області 14.09.2016 відкрито виконавче провадження №52219755 (а.с.25), яке закінчено постановою від 14.04.2017 у зв'язку зі сплатою ТОВ "Лиманське" суми боргу у розмірі 13146,48грн відповідно до платіжного доручення №852 від 11.04.2017 (а.с.24).

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі №911/2665/16 за позовом ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп", ТОВ "Лиманське" стягнуто з ТОВ «Лиманське» на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", зокрема, 615,68грн відсотків за користування товарним кредитом та 11 290,66грн відсотків за користування чужими грошовими коштами (а.с.28-31).

Під час розгляду спору у відповідній справі, судами встановлено факт невиконанням ТОВ "Лиманське" своїх зобов'язань за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК081210/3 від 08.12.2010, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" з угодою №15-11/12-98 від 15.11.2012,

На виконання вказаної постанови суду, Господарським судом Київської області 26.12.2016 видано наказ на примусове виконання (а.с.32).

На підставі вказаного наказу Решетилівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області 18.04.2017 відкрито виконавче провадження №53788935 (а.с.33), борг за яким, як вказує позивач у позові, сплачено ТОВ "Лиманське" 27.10.2017.

При цьому, відповідачем 2 - ТОВ "Лиманське" у відзиві на позовну заяву вказує про сплату коштів на виконання наказів у цих виконавчих провадженнях в інші дати ніж ті, що вказує позивач.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача - ТОВ «Лиманеське обов'язку сплачувати проценти та втрати від інфляції у зв'язку з не виконанням судових рішень у даній справі.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу частини 5 вказаної норми, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15.

Так, рішеннями судів у справах №911/3491/15 та №911/2665/16 стягнуто з ТОВ "Лиманське" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" відсотки за користування товарним кредитом та відсотки за користування чужими грошовими коштами, які в силу ст. 536, 694 ЦК України є складовими основного зобов'язання з поставки товару.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 115 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Аналогічні вимоги містяться в ст. 18 ГПК України, в силу якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Враховуючи задоволення вимог позивача у справах №911/3491/15 та №911/2665/16, про стягнення відсотків за користування товарним кредитом, відсотків за користування чужими грошовими коштами та набрання законної сили рішеннями судів у таких справах, у відповідача 2 ТОВ "Лиманське" виникло зобов'язання зі сплати таких процентів саме на підставі рішень судів.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так позивачем розраховано заявлені до стягнення суми 3% річних за період з 23.06.2016 (наступний день після набрання законної сили постанови у справі №911/3491/15) по 10.04.2017 (за день до надходження грошових коштів на рахунок) та з 15.12.2016 (наступний день після набрання законної сили постанови у справі №911/2665/16) по 26.10.2017 (надходження грошових коштів на рахунок сплати боргу у сумі 11 906,34грн за рішенням суду), а також втрати від інфляції за період: з вересня 2016 року по грудень 2017 року на заборгованість у розмірі 13 146,48грн, з січня 2017 року по березень 2017 року на заборгованість у розмірі 25 052,82грн (13 146,48+11906,34); з квітня 2017 року по жовтень 2017 року на заборгованість у розмірі 11 906,34грн.

Посилаючись на невірність розрахунку позивача, відповідачем 2 надано платіжне доручення №826 від 05.04.2017 на суму 25 632,34грн, яким погашено зобов'язання за виконавчим провадженням у справі №911/3491/15 (з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження), а також платіжне доручення №984 від 19.10.2017 щодо перерахування 16 000,00грн за виконавчим провадженням, відкритим на виконання судового рішення у справі №911/2665/16 (з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження).

Отже, сплата відповідачем 2 визначених рішеннями суду у справі №911/3491/15 та №911/2665/16 сум здійснена 05.04.2017 та 19.10.2017 відповідно, при цьому, відповідач не відповідає за несвоєчасне перерахування коштів з депозитного рахунку органу Державної виконавчої служби на рахунок позивача.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції складає:

- за період з 23.06.2016 по 14.12.2016 на суму зобов'язання 13 146,48грн - 803,03грн;

- за період з 15.12.2016 по 04.04.2017 (оскільки 05.04.2017 відбулось часткове погашення) зобов'язання у розмірі 25 052,82грн (13146,48+11906,34) - 1223,71грн;

- за період з 05.04.2017 по 18.10.2017 (оскільки 19.10.2017 відповідачем погашено зобов'язання у розмірі 11 906,34грн) - 869,41грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, в силу ч.2 ст. 237 ГПК України, з відповідача - ТОВ «Лиманське» на користь позивача - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» підлягає стягненню 2782,10грн процентів.

Розмір 3% річних за розрахунком суду, становить 609,83грн, а саме:

- за період з 23.06.2016 по 04.04.2017 (оскільки 05.04.2017 відбулось часткове погашення) на суму 13 146,48грн - 308,47грн;

- за період з 15.12.2016 по 18.10.2017 (оскільки 19.10.2017 відповідачем погашено зобов'язання у розмірі 11 906,34грн) на суму зобов'язання 11 906,34грн - 301,36грн.

У задоволенні вимог до ТОВ "Лиманське" про стягнення 15,21грн 3% річних суд відмовляє.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на задоволені вимоги, позивач посилався на договір поруки №07-04-2014/125 від 07.04.2014, укладений між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор) та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) (а.с.36-37).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ТОВ "Лиманське" (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати штрафу у розмірі 1 000грн, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та угоди, передбаченої ст. 2 вказаного договору.

Під основним договором розуміють угоду №15-11-12-98 від 15.11.2012 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги), укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК081210/3 від 08.12.2010 (п. 2.1 договору).

При цьому згідно п. 3.1 вказаного договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою штрафу у розмірі 1000,00грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до повного припинення поруки.

У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому, як визначено ч.2 цієї норми, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Проте, як встановлено судом, відповідальність поручителя обмежується сплатою. штрафу у розмірі 1000,00грн, між тим у даній справі вимоги про стягнення штрафу не заявлялись.

Доказів внесення змін до даного договору поруки чи укладення іншого договору позивачем під час розгляду даної справи не надано.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп», оскільки за договором поруки такий відповідач не взяв на себе зобов'язання відповідати за сплату інших нарахувань.

У даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1600,00грн судового збору та 400,00грн витрат на оплату послуг адвоката.

У підтвердження понесення таких витрат позивачем додані:

- квитанція №TS208314 від 11.11.2017 про сплату судового збору у розмірі 1600,00грн (а.с.12);

- договір №05-09-2017 від 05.09.2017 про надання адвокатських послуг (правничої допомоги), укладений між позивачем та адвокатом Грищенко О.М. (а.с.50-52).

У відповідності до умов укладеного договору, виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ТОВ "Лиманське", які виникли у зв'язку з неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання на підставі рішень у справах №911/3491/15, №911/2665/16 та на підставі договору поруки №07-04/2014-125 від 07.04.2014 (п. 1.1 договору).

Згідно п. 3.1 договору, сторони погодили, що розмір оплати послуг виконавця (гонорар) становить 400,00грн, які в силу п. 3.2 вказаного договору замовник має сплатити до 30.11.2017.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, відповідно до свідоцтва №3888 від 29.10.2009 Грищенок О.М. надано право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.56).

Актом прийому-здачі виконаних робіт від 24.11.2017 сторонами погоджено обсяг наданих адвокатом послуг та вартість таких послуг (а.с.54).

Як вбачається з квитанції №TS212697 від 25.11.2017 позивачем сплачено адвокату 400,00грн (а.с.55).

Відповідач у даній справі не посилався на неспіврозмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у даній справі, відмови у задоволенні позову до відповідача 1 - ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 2, а саме у розмірі 796,43грн. Також, частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача - пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають витрати на правничу допомогу, а саме у розмірі 199,10грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКЕ" (ідентифікаційний код - 32323794; с. Лиман Перший, Решетилівський р-н, Полтавська обл., 38443) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" (ідентифікаційний код - 38039872; проспект Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315, м. Київ, 03187) 2782,10грн втрат від інфляції, 609,83грн - 3% річних, 796,43грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, а також 199,10грн витрат, понесених на оплату послуг адвоката.

3.У частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" у задоволенні позову відмовити.

4.В іншій частині позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИМАНСЬКЕ» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту та може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.03.2018.

Суддя А.Р. Ейвазова