ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

14 березня 2018 року Справа № 926/4293/17

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В. за участю секретаря судового засідання Чепишка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні загального позовного провадження справу №926/4293/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Веклич Лідії Федорівни, смт. Глибока Чернівецької обл.

про стягнення заборгованості по сплаті комісії у сумі 100331,71 грн.

представники:

від позивача - Панченко Д.В., довіреність від 02.11.2017 року №02-36/2464;

від відповідача - Веклич Л.Ф.

СУТЬ СПОРУ: публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця Веклич Лідії Федорівни заборгованість у сумі 100331,71 грн. по сплаті комісії, що нарахована за період з жовтня 2008 року по серпень 2010 року, за умовами договору від 20.07.2007 року № 5 невідновлювальної кредитної лінії та договору від 28.10.2008 року №1 про зміну умов кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, у порушення умов зазначених договорів, неналежним чином виконала свої зобов'язання щодо сплати комісії у розмірі 2,5% за ведення кредитної справи, внаслідок чого заборгувала позивачу 3738,80 доларів США, що станом на 28.11.2017 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 100331,71 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, оскільки, по-перше, рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - третейський суд) від 28.04.2011 року у справі №1268/10 з неї на користь позивача вже стягнуто заборгованість з комісії, що є предметом розгляду у даній справі. По-друге, відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даної вимогою, що є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України.

У свою чергу позивач заперечення відповідача проти позову спростовує тим, що поданий позивачем позов до третейського суду у справі №1268/10 та позов, поданий до Господарського суду Чернівецької області у даній справі, не є тотожними, оскільки у них стягується різна сума комісії. Крім того, позивач зазначає, що вказане рішення третейського суду не є виконаним, при цьому обставини, встановлені третейським судом, доказуються на загальних підставах, а його рішення не є судовим рішенням у розумінні Господарського процесуального кодексу України. Більше того, строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки кінцевим строком повернення кредиту є 15.07.2017 року, а тому відлік позовної давності, на його думку, починається з дати кінцевого строку виконання зобов'язання.

Ухвалою суду від 16.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено попереднє засідання на 06.02.2018 року за участю представників сторін.

Надалі розгляд справи неодноразово відкладався. Востаннє ухвалою суду від 06.03.2018 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 14.03.2018 року за участю представників сторін, вирішено провести підготовче засідання в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої за участю представника позивача покладено на Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Підготовче засідання 14.03.2018 року проводилось в режимі відеоконференції.

У ході підготовчого засідання 14.03.2018 року судом постановлено ухвалу, якою клопотання відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення.

Представники сторін у підготовчому засіданні свої вимоги і заперечення, викладені ними у заявах по суті справи, підтримали та зазначили, що всі наявні у них докази надані, а про всі обставини справи суд повідомлено, відтак вважали за можливе закінчити підготовче провадження у даній справі та призначити її до розгляду по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання згідно із ч.6 ст.183 ГПК України.

Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні для надання можливості сторонам подати письмові згоди щодо можливості розгляду справи по суті одразу після закінчення підготовчого засідання.

Після перерви судом встановлено, що сторонами через канцелярію подано письмові згоди на проведення розгляду справи №926/4293/17 по суті 14.03.2018 року.

За таких обставин справи та враховуючи, що строк підготовчого провадження закінчився, завдання підготовчого провадження вирішені, підстав для відкладення чи оголошення перерви у підготовчому засіданні немає, суд, керуючись положеннями ст. 182, ч.6 ст. 183 та п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №926/4293/17 та початок її до розгляду по суті у судовому засідання 14.03.2018 року, про що зазначено у протоколі судового засідання від 14.03.2018 року.

Судове засідання 14.03.2018 року з розгляду справи по суті проведено у режимі відеоконференції.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. У свою чергу відповідач проти позовних вимог заперечила та просила суд відмовити у задоволенні позову через сплив строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступне.

20 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та фізичною особою-підприємцем Веклич Лідією Федорівною (позичальник) укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №5 (далі - кредитний договір).

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.»

Сторонами не надано, а у матеріалах справи відсутні докази розірвання або визнання кредитного договору недійсним.

В подальшому Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінив тип акціонерного товариства та найменування на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що підтверджується п.1.2.2 статуту позивача (а. с. 44).

Згідно із п. 1.1 кредитного договору позивач зобов'язується надавати відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру (далі - кредит) на умовах, визначених цим договором.

Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (далі - транш) зі сплатою 13,5 процентів річних за кредитом та комісій, в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по надання кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною складовою частиною цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості відповідача за кредитом в сумі 120000,00 доларів США, з наступним порядком надання траншів кредиту, а саме: 20.07.2007 року в сумі 120000,00 доларів США (пункт 1.1.1 кредитного договору). Позивачем виконано свої зобов'язання по надання кредиту в сумі 120000,00 доларів США, що підтверджується матеріалами справи (меморіальними ордерами та квитанціями) (а.с. 29-42).

Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору, сторонами погоджено тарифи щодо разових комісій за: 1) оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку у розмірі 0,99% від суми договору кредиту (5999,40 грн.); 2) оформлення додаткової угоди до кредитного договору та/або договору забезпечення за ініціативою клієнта у розмірі 0,2% від суми заборгованості на день підписання додаткової угоди договору про зміну умов до кредитного договору (а. с. 22).

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору погашення кредиту буде здійснюватись відповідно до графіку, що міститься в Додатку 2 до цього договору, який є невід'ємною складовою частиною цього договору та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.07.2017 року на умовах, визначених цим договором.

У матеріалах справи міститься підписаний представниками сторін Графік погашення кредиту до кредитного договору, в якому узгоджено, що до 20.01.2008 року відповідач повинен сплатити позивачу 1124 долари США. Надалі (з лютого 2008 року) щомісяця до 20 числа відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу по 1052 долари США з кінцевим терміном 15.07.2017 року (а. с. 19-21).

Сторони у п.1.3 кредитного договору погодили, що кредит надається відповідачу на поточні потреби.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, дослідивши зміст кредитного договору, суд встановив, що даний договір є укладеним, оскільки між сторонами існувала домовленість, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином та у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за договором (п.7.3 кредитного договору).

У відповідності до п.1.4 кредитного договору в якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог позивача за договором, позивач укладає з відповідачем договір іпотеки, за умовами якого відповідач передає кредитору в іпотеку об'єкт незавершеного будівництва (торгово-побутовий комплекс), що заходиться за адресою: Україна, Чернівецька обл., Глибоцький р-н, смт. Глибока, вул. Першотравнева, 7, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,7 м. кв., житловою 52,4 м. кв., що знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Глибоцький р-н, смт. Глибока, вул. Чорновола, 27.

Представники сторін усно повідомили суд про укладення між ними договору іпотеки щодо вказаного у п.1.4 кредитного договору майна, проте не надали суду докази у підтвердження своїх обґрунтувань. Відтак, на підставі наявних матеріалів справи суд не вбачає за можливе встановити факт укладення між сторонами договору (договорів) іпотеки щодо майна, зазначеного у п.1.4 кредитного договору.

Кредит вважається наданим в момент (день) списання суми траншу кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в п.2.1 цього договору, на підставі письмової заяви відповідача (пункт 2.2).

У п.2.5 кредитного договору зазначено, що нарахування та сплата комісій за користування кредитом здійснюється на рахунок №0009 в Чернівецькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» в порядку, в сумі та в строки, що встановлені тарифами. У випадку, якщо день сплати комісій за користування кредитом припадає на неробочий день позивача, то днем сплати комісій вважається попередній робочий день позивача.

Разом з тим, пунктом 2.10.3 кредитного договору передбачено, що відповідач доручає позивачу здійснювати договірне списання грошових коштів по мірі їх надходження в розмірі існуючої заборгованості за цим договором, в тому числі кредитом, нарахованими процентами, комісіями, а також можливою неустойкою (пенею, штрафом) з поточних рахунків відповідача №2620934 відкритий в Чернівецькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», на підставі меморіальних ордерів, оформлених кредитором в останній день кожного періоду, встановленого в п.2.5 цього договору, а у разі, якщо на поточних рахунках відповідача будуть відсутні грошові кошти в достатній сумі, в день надходження грошових коштів на зазначені рахунки.

При цьому сторони у п. 2.11 кредитного договору встановили, що у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів, комісій, неустойки (пені, штрафу) за його використання, погашення заборгованості відповідача за цим договором здійснюються в наступній черговості:

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами;

- прострочена заборгованість за комісіями;

- прострочена заборгованість за кредитом;

- строкова заборгованість за нарахованими процентами;

- строкова заборгованість за комісіями;

- строкова заборгованість за кредитом;

- пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів;

- штрафи;

- в останню чергу відшкодовуються витрати позивача, пов'язані з пред'явленням вимоги за цим договором і зверненням стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань відповідачем за договорами застави, вказаними у п.1.4 цього договору, а також відшкодування збитків, завданих порушенням відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Пунктом 3.2.5 кредитного договору передбачено, що позивач має право здійснювати договірне списання з поточних рахунків відповідача, відкритих ним в Чернівецькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», грошових коштів, по мірі їх надходження, для погашення існуючої заборгованості відповідача за кредитом, нарахованими процентами, комісіями, а також можливої неустойки (штрафів, пені) на підставі меморіальних ордерів, оформлених позивачем, для задоволення своїх вимог відповідно до умов цього договору та у порядку, зазначено в п. 2.10 договору.

Натомість відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу проценти та комісії в строки, встановлені в п. 2.4, 2.5, 3.3.15 цього договору (пункт 3.3.6).

28 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який в подальшому змінив свій тип та найменування на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та фізичною особою-підприємцем Веклич Лідією Федорівною укладено договір №1 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії від 20.07.2007 року №5 (а. с. 28).

Так, сторони вирішили доповнити додаток №1 (тарифи) до кредитного договору пунктом 2, яким погодили тариф комісії за ведення кредитної справи позичальника у розмірі 2,5%, що нараховується на залишок заборгованості за формулою: (нова процентна ставка - діюча процентна ставка) / 12. Вказана комісія сплачується у національній валюті за курсом НБУ на дату оплати щомісячно до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому комісія нарахована (платіжним дорученням або меморіальним ордером позивача в порядку договірного списання).

Таким чином, умовами кредитного договору сплата комісії за ведення кредитної справи позичальника визначена місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (сплати щомісячної комісії), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

При цьому, суд констатує, що з 05 числа місяця, наступного за місяцем, в якому комісія нарахована, у позивача виникає право вимоги на сплату відповідачем комісії, що нарахована за поточний місяць.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Аналогічно ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Із матеріалів справи видно, що позивач надав, а відповідач отримав готівкою кредит на загальну суму 120000,00 доларів США, у тому числі 30000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 23.07.2007 року №1 та заявки на видачу готівки від 23.07.2007 року №1, 30000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 06.08.2007 року №3 та заявки на видачу готівки від 06.08.2007 року №5, 20000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 31.08.2007 року №25 заявки на видачу готівки від 31.08.2007 року №6, 25000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 27.09.2007 року №17 та заявки на видачу готівки від 27.09.2007 року №5, 5000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 23.11.2007 року №3 та заявки на видачу готівки від 23.11.2007 року, 10000,00 доларів США згідно меморіального валютного ордеру від 18.12.2007 року №4 та заявки на видачу готівки від 18.12.2007 року №11.

Згідно розрахунків позивача (а. с. 56-60) вбачається, що відповідач повністю погасила строкову заборгованість по кредиту 23.08.2011 року, а прострочену - 21.08.2010 року. Отже, відповідач повністю повернула позивачу кредит 23.08.2011 року.

Зазначені факти визнавались сторонами у судовому засіданні, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, відтак вони не підлягають доказуванню у силу вимог ч.1 ст.75 ГПК України.

Позивач нарахував відповідачу за період з жовтня 2008 року по серпень 2010 року 4616,69 доларів США комісії за ведення кредитної справи позичальника.

Суд перевірив порядок розрахунку комісії та вважає його правомірним і обґрунтованим.

У свою чергу за розрахунками позивача відповідач сплатив йому 877,89 доларів США комісії за ведення кредитної справи позичальника, у тому числі 217,69 доларів США 20.11.2008 року, 215,61 долар США 19.12.2008 року, 215,60 доларів США 20.01.2009 року, 213,41 доларів США 20.02.2009 року та 15,58 доларів США 08.11.2010 року.

Зазначені обставини визнаються та не оспорюються сторонами, а тому не підлягають доказуванню.

Суд не бере до уваги докази сплати відповідачем комісії у сумі 5999,40 грн. (що підтверджується квитанціями від 23.07.2007 року на суму 1499,85 грн., від 06.08.2007 року на суму 1499,85 грн., від 31.08.2007 року на суму 999,9 грн., від 27.09.2007 на суму 1249,87 грн., від 23.11.2007 року на суму 249,98 грн. та від 18.12.2007 року на суму 499,95 грн.), оскільки вказані кошти сплачувались позивачу в якості комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку згідно пункту 1 додатку №1 до кредитного договору, а не комісії за ведення кредитної справи позичальника.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 3738,80 доларів США заборгованості з комісії (4616,69 дол. США - 877,89 дол. США).

Відповідно до положень статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2011 року у справі №1268/10 з відповідача на користь позивача стягнуто 768413,51 грн. заборгованості за спірним кредитним договором (а. с.74).

Так, у мотивувальній частині даного рішення третейський суд встановив, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 768413,51 грн. включала у себе борг по комісії у сумі 3205,00 доларів США (а. с.74). При цьому в рішенні третейського суду не обумовлюється період нарахування комісії.

Проте із розрахунку, доданого до позовної заяви від 07.07.2010 року №17.10-03/1493 (а. с.89-92), яка подавалась до третейського суду, видно, що позивач просив стягнути з відповідача комісію за період з лютого 2009 року по травень 2010 року у сумі 3205,00 доларів США. Даний факт сторонами не заперечується.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.09.2011 року у справі №27/172 заяву позивача про видачу виконавчого документа задоволено, видано наказ на примусове виконання рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2011 року у справі №1268/10, стягнуто з відповідача на користь позивача 768413,51 грн. (а. с.87-88). Тоді ж, 05.09.2011 року, Господарським судом м. Києва видано відповідні накази на примусове виконання вказаної ухвали (а. с. 75-76).

Дана ухвала Господарського суду м. Києва оскаржена не була, а тому набрала законної сили, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Отже, суд констатує, що у встановленому законом порядку позивач вже отримав рішення органу судової влади, яке набрало законної сили та на примусове виконання якого видано наказ про стягнення з відповідача у тому числі 3205,00 доларів США боргу по комісії, що нарахована за період з лютого 2009 року по травень 2010 року.

Доводи позивача про те, що обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом та той факт, що рішення третейського суду є невиконаним відхиляються судом з огляду на таке.

По-перше, обставини, встановлені рішенням третейського суду, доводились позивачем та перевірялись Господарським судом м. Києва при винесенні ухвали від 05.09.2011 року у справі №21/172;

По-друге, факт невиконання рішення третейського суду не є підставою закриття провадження лише у випадку, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення. Натомість, як зазначено вище, Господарський суд м. Києва 05.09.2011 року видав накази на примусове стягнення заборгованості у сумі 768413,51 грн., у тому числі, комісії у розмірі 3205,00 доларів США.

Як вбачається із розрахунку до позову (а. с. 59-60) у даній справі, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії, яка складає 3738,80 доларів США, що нарахована за період з жовтня 2008 року по серпень 2010 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.231 ГПК України: "Господарський суд закриває провадження у справі, якщо:

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;"

Згідно із п.4 ч.1 ст.175 ГПК України: "Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

4) є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення;"

З огляду на зазначене, суд встановив, що вимоги позивача у даній справі у частині стягнення з відповідача комісії за період з лютого 2009 року по травень 2010 року є ідентичними тим, що розглядались третейським судом при прийнятті рішення від 28.04.2011 року у справі №1268/10.

Відтак суд, перевіривши на сайті Національного банку України офіційний курс гривні до долара США станом на 28.11.2017 року, вирішив, що у частині стягнення з відповідача на користь позивача 86007,04 грн. (3205,00 доларів США * 26,835271 грн.) комісії провадження у справі підлягає закриттю.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті комісії за ведення кредитної справи позичальника складає 533,80 доларів США (4616,69 дол. США правомірно нарахованої комісії - 877,89 дол. США сплаченої відповідачем комісії - 3205,00 доларів США комісії, стягнутої за рішенням третейського суду), що утворилась за період з жовтня 2008 року по січень 2009 року та з червня по серпень 2010 року.

Однак, усно у підготовчих засіданнях 06.03.2018 року і 14.03.2018 року, судовому засіданні 14.03.2018 року та письмово у клопотанні від 06.03.2018 року відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» за заявою №14902/04, рішення у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства за заявами №№ 22083/93, 22095/93).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вже зазначено вище, за умовами п.2 додатку №1 до кредитного договору в редакції договору від 28.10.2008 року №1 (а. с. 28) відповідач зобов'язаний сплачувати комісію за ведення кредитної справи позичальника щомісячно до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому комісія нарахована.

Тобто з 05 числа місяця, наступного за місяцем, в якому комісія нарахована, у позивача виникає право вимоги на сплату відповідачем комісії, що нарахована за поточний місяць.

Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 року (справа №6-20цс14).

Разом з тим, ураховуючи, що відповідач частково сплачував позивачу комісію за ведення кредитної справи позичальника 20.11.2008 року, 19.12.2008 року, 20.01.2009 року, 20.02.2009 року та 08.11.2010 року, то суд констатує, що перебіг позовної давності востаннє переривався 08.11.2010 року. Тому згідно вимог статті 257, частин 1, 3 статті 264 ЦК України початок перебігу позовної давності для стягнення комісії необхідно обчислювати з 09.11.2010 року.

У свою чергу позивач звернувся до суду 21.12.2017 року (а. с. 53). При цьому позивач не просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності або поновити строк позовної давності, безпідставно вважаючи, що строк позовної давності почав свій перебіг з 16.07.2017 року, що спростовується вищевикладеним.

Отже, суд зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача 533,80 доларів США комісії за період з жовтня 2008 року по січень 2009 року та з червня по серпень 2010 року, відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 14324,67 грн. (533,80 доларів США * 26,835271 грн.(курс долара США на 28.11.2017 р. момент виготовлення та проведення розрахунку відповідачем) слід відмовити.

Щодо підсудності справи, суд зазначає, що провадження у справі було відкрито у відповідності до вимог статей 20, 24, 27 ГПК України.

Водночас пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем третейського суду. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не можу бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою третейського суду у відповідності до чинного регламенту третейського суду.

Так, п.7 ч.1 ст.226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

До подання заяви по суті спору та в її змісті відповідачем не заявлено заперечення проти вирішення спору в господарському суді. Про такі заперечення відповідачем не заявлялося під час підготовчих та судових засідань і в поданих нею клопотаннях і заявах.

Крім того, у ході підготовчого провадження відповідно до вимог ст.182 ГПК України судом неодноразово з'ясовувалось у представників сторін чи не бажають вони передати справу на розгляд третейського суду.

У свою чергу представники сторін заявляли про відсутність такого бажання, відтак підстави для закриття провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.231 ГПК України у суду відсутні.

З огляду на зазначене, з метою реалізації права сторін на розгляд їх справи судом, яке передбачене статтею 55 Конституції України, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, суд вирішив що у частині стягнення з відповідача 86007,04 грн. комісії провадження у справі підлягає закриттю, а у задоволенні решти позовних вимог (14324,67 грн.) належить відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача згідно із приписів ст.129 ГПК України. В свою чергу суд констатує, що у відповідності до п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» позивач може звернутися із заявою про повернення сплаченої суми судового збору при закриття провадження по справі.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 20, 129, п.4 ч.1 ст.175, 194, 196, 219, 222, п.3 ч.1 ст.231, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У частині стягнення 86007,04 грн. провадження у справі закрити.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повне рішення складено і підписано 20 березня 2018 року.

Суддя І.В. Марущак