Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1095/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 29.12.17;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 23.01.18 (був присутній в судовому

засіданні 05.03.18);

ОСОБА_3, директор ТОВ (був присутній в судовому засіданні

05.03.18);

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростеп" (Херсонська область, м.Генічеськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроструктура" (м.Житомир)

про стягнення 100000,00грн

з перервами в судових засіданнях з 20.02.18 до 05.03.18 та з 05.03.18 до 13.03.18 згідно із ст.216 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 100000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладений між сторонами договір про надання послуг з технічного обслуговування сільськогосподарської техніки №072-15 СРВ; так як відповідачем послуги по вказаному договору виконувались неякісно з виставленням рахунку, який не відповідає умовам договору, та враховуючи, що замовлена техніка - трактор в обумовлені строки не був доставлений, просить стягнути 100000,00грн., сплачені згідно рахунку №182 від 11.02.16.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують правовідносини, засновані, зокрема, на договорі про надання послуг з технічного обслуговування сільськогосподарської техніки №072-15 СРВ від 16.12.15, договорах купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15, №011-16СГТ від 12.02.16, №017-16СГТ від 05.08.16, тощо, суд за клопотанням відповідача, згідно ухвали від 29.01.18р. (а.с.159-160) зобов'язав позивача визначити предмет та підставу позову, а також характер спірних правовідносин шляхом подання відповідної заяви про уточнення позовних вимог із зазначенням, зокрема, згідно якого договору позивач просить стягнути 100000,00грн; письмово викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, та правові підстави позову; надати докази, в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, рахунок №182 від 11.02.16, згідно якого перераховано 100000,00грн., в якому зазначається про підставу його виставлення; надати обґрунтований розрахунок суми, заявленої до стягнення.

В адресованій суду заяві (а.с.180-181) позивач уточнив підставу позову та вказав, що заборгованість у розмірі 100000,00грн, яку ТОВ "Агростеп" просить стягнути з ТОВ "Агроструктура", виникла на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15, оскільки відповідачем замовлена техніка - трактор - в обумовлені строки не був поставлений, просить повернути 100000,00грн., сплачені згідно рахунку №182 від 11.02.16.

Спір розглядається з урахуванням змінених підстав позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві з урахуванням заяви про зміну підстави позову.

Представник відповідача в судове засідання 13.03.18 не з'явився, подав клопотання про здійснення розгляду справи без участі повноважних представників (а.с.205).

Раніше, представники відповідача, які були присутні в судових засіданнях 09.01.18, 29.01.18, 20.02.18 та 05.03.18 проти позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с.82-84; 191-192), в яких відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що 100000,00грн, які просить стягнути позивач, є завдатком, який сплачено згідно рахунку-фактури №182 від 11.02.16 на виконання п.4.3 договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15, укладеного між ТОВ "Агроструктура" (продавець) та ТОВ "Агростеп" (покупець), за яким продавець зобов'язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку іноземного виробництва: Трактор колісний FENDT 936 Vario Pover Plus - 1 шт. в обумовлений договором строк, а покупець зобов'язався прийняти товар згідно акту приймання-передачі та видаткової накладної і сплатити його вартість. Однак, покупцем відповідно до п.4.4.1 договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15 сплачено лише частково суму завдатку. Таким чином, враховуючи, що ТОВ "Агростеп" порушив зобов'язання, щодо оплати повної вартості товару, завдаток у розмірі 100000,00грн залишається у продавця та не підлягає поверненню.

Крім того, представником відповідача 05.03.18 подано клопотання, в якому відповідач посилаючись на те, що позивач не виконує вимоги ухвал суду та не дає можливості відповідачу належним чином захистити своє право, просить визнати дії ТОВ "Агростеп" зловживанням процесуальними правами позивача, як такі, що суперечать завданню господарського судочинства та постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету штрафу у розмірі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на підставі ст.135 ГПК України (а.с.196-197).

Оскільки, стягнення штрафу за невиконання процесуальних обов'язків стороною є правом суду а не обов'язком, та враховуючи, що представник позивача виправив допущені порушення, а саме: був присутній в судових засіданнях, які відбулись 20.02.18, 05.03.18, 13.03.18, уточнив підставу позову, подав відповідь на відзив відповідача, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про стягнення з позивача в дохід державного бюджету штрафу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.15 між ТОВ "Агростеп" (покупець, позивач) та ТОВ "Агроструктура" (продавець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №006-16СГТ (а.с.42-44), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку іноземного виробництва: Трактор колісний FENDT936 Vario Pover Plus в строк, обумовлений цим договором, а покупець зобов'язався прийняти товар згідно акту приймання-передачі та видаткової накладної і сплатити за нього ціну (вартість) у відповідності з цим договором (п.1.1 договору).

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що загальна вартість товару становить 51571185,00грн, в тому числі ПДВ 859530,83грн, що за курсом продажу євро /гривня на момент закриття торгів Міжбанківського валютного ринку , оприлюднених на сайті за адресою: http:minfin.com.ua//, станом на дату, що передує даті підписання цього договору становить 205000,00євро, та включає вартість товару, маркування, тару, пакування та транспортування до місця поставки, визначеного цим договором. Розрахунки між сторонами за договором проводяться в гривнях. На день здійснення оплати вартість товару та розмір платежів змінюються без додаткового погодження сторонами такої зміни прямо пропорційно до зміни курсу продажу євро/гривня відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3.3 договору право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту оплати покупцем повної вартості товару.

Згідно із п.4.2 договору сторони домовились, що для перерахунку вартості (ціни) товару в національну валюту України та визначення валютного еквіваленту кожного платежу використовується курс продажу євро/гривня на момент закриття торгів Міжбанківського Валютного ринку, оприлюднених на сайті за адресою: http:minfin.com.ua//, станом на останню дату, перед датою здійснення покупцем відповідного платежу.

Пунктом 4.3 договору обумовлено, що оплата вартості товару проводиться у безготівковому порядку через установи банку платіжним дорученням. Підставою для платежу є рахунок-фактура продавця.

Покупець зобов'язується сплатити продавцю вартість (ціну) товару в національній валюті України, за курсом, визначеним згідно п.4.2 договору, на дату платежу наступними частинами:

- завдаток у розмірі 50% від вартості товару, що складає суму 2578592,50грн, в тому числі 20% ПДВ, що в еквіваленті за офіційним курсом продажу євро, встановленому Міжбанківським Валютним Ринком, становить 102500,0євро, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, в строк до 12.02.16;

- остаточний платіж у розмірі 50% від вартості товару, складає суму 2578592,50грн, в тому числі 20% ПДВ, що в еквіваленті за офіційним курсом продажу євро, встановленому Міжбанківським Валютним Ринком, становить 102500,0євро, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, в строк до 01.04.16 (п.п.4.4.1; 4.4.2 п.4.4 договору).

Пунктом 8.3 договору сторони погодили, що у разі порушення або припинення зобов'язань за цим договором з вини покупця завдаток, визначений у п.4.4.1, залишається у продавця.

Відповідно до п.10.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання своїх зобов'язань, але не пізніше 31.12.16.

На виконання умов договору купівлі-продажу №006-16СГТ відповідач виставив позивачу для оплати рахунок-фактуру №182 від 11.02.16 на загальну суму 5990715,00грн (а.с.120). Підставою виставлення рахунку №182 зазначено договір №006-16 СГТ від 23.12.15 та конкретизовано товар, а саме зазначено трактор колісний FENDT936 Vario Pover Plus, що відповідає умовам вказаного договору.

Згідно виставленого рахунку, позивач сплатив на користь відповідача кошти у розмірі 100000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №19707 від 12.02.16. В призначенні платежу покупцем вказано "за трактор згідно рахунку №182 від 11.02.16, в т.ч.ПДВ 16666,67грн" (а.с.9).

Позивач вважає, що оскільки він не вніс визначену договором купівлі-продажу №006-16СГТ суму грошових коштів за трактор колісний FENDT936 Vario Pover Plus, трактор відповідно не поставлений, а тому є підстави для повернення останньому 100000,00грн, сплачених згідно рахунку-фактури 182 від 11.02.16.

Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії з вимогами повернути кошти в сумі 100000,00грн, сплачені згідно платіжного доручення №19707 від 12.02.13, однак останній залишив їх без відповіді та задоволення.

У зв'язку із неповерненням відповідачем 100000,00грн, сплачених за трактор згідно рахунку №182 від 11.02.16, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

Дослідивши умови вказаного договору №006-16СГТ від 23.12.15, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на договорі купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15.

За приписами ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару.

Як встановлено судом, сторони домовились що оплата вартості товару сплачується позивачем двома частинами:

- завдаток у розмірі 50% вартості товару до 12.02.16р. в сумі 2578592,50грн.;

- остаточний платіж у розмірі 50% вартості товару до 01.04.16р. в сумі 2578592,50грн.

Тобто умовами договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15 сторони погодили, що 50% вартості товару, сплата якого передує остаточному розрахунку, є завдатком.

Крім того, як вже зазначалось, сторони домовились, що у разі порушення або припинення зобов'язань за договором з вини покупця, завдаток, визначений у п.4.4.1, залишається у продавця. Вказані домовленості також узгоджуються із приписами ст.571 ЦК України.

Здійснення позивачем не повної, а часткової оплати завдатку в сумі 100000,00грн згідно рахунку-фактури №182 від 11.02.16, виставленого на підставі договору купівлі-продажу №006-16СГТ, свідчить про те, що позивач відійшов від умов договору (оскільки рахунок-фактура виставлена на загальну суму 5990715,00грн.) та прийняв пропозицію щодо придбання товару та виконання покупцем умови п.4.4.1 угоди щодо сплати завдатку.

Судом встановлено, що саме позивачем порушено договірні зобов'язання в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків щодо оплати вартості обумовленого договором купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15 товару.

Відповідно до положень ст.546, ч.1 ст.547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що передається боржником кредиторові і яка виконує три функції:

1) є доказом укладення договору;

2) є засобом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами;

3) частково є виконанням грошового обов'язку боржника перед кредитором.

Правочин щодо завдатку є реальним договором, який вступає у силу з моменту передачі майна або грошової суми. Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі відповідно до вимог статті 547 Цивільного кодексу України. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком.

Відтак, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання може мати місце у випадку наявності зобов'язання про це, яке мало б випливати з договору, укладеного між сторонами.

У даному випадку, сторони, укладаючи даний договір купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15, передбачили передачу (отримання) завдатку як гарантію на подальше виконання зобов'язань за ним.

Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком встановлено ст.571 ЦК України, якою передбачено наступне. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Пунктом 8.3 договору сторони погодили, що у разі порушення або припинення зобов'язань за цим договором з вини покупця завдаток, визначений у п.4.4.1, залишається у продавця.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах саме позивач безпідставно відмовився від виконання зобов'язання щодо придбання трактору колісного FENDT936 Vario Pover Plus у строки та на умовах, обумовлених договором купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15.

За вказаних обставин, така протиправна поведінка ТОВ "Агростеп" значною мірою позбавила ТОВ "Агроструктура" того, на що вказане товариство розраховувало при укладенні договору купівлі-продажу №011-16СГТ, адже сільськогосподарська техніка (що є предметом договору) іноземного виробництва та мала бути придбана в країни-імпортера у валюті євро.

У зв'язку з чим, суд визнає допущене позивачем порушення власних зобов'язань у спірних правовідносинах істотним та таким, що дозволяє суду зробити висновок про те, що в даному випадку порушення зобов'язання сталося з вини боржника.

При цьому, господарський суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що 100000,00грн, сплачені згідно рахунку №182 від 11.02.16, не є завдатком, оскільки в призначенні платежу про даний факт не зазначено, а завдаток передбачений договором купівлі-продажу №006-16СГТ мав становити значно більшу суму, а саме: 2578592,50грн, з огляду на наступне.

Приписами ч.1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що підставу позову становлять обставини, якими п о з и в а ч обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначення підстав позову є процесуальним правом в и к л ю ч н о п о з и в а ч а.

При цьому, позивач визначив, що підставою позову є договір купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15, таким чином суд повинен оцінювати докази з урахуванням умов даного договору.

Як зазначалось вище, умовами договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15 сторони погодили, що покупець (позивач) зобов'язується сплатити продавцю (відповідач) завдаток у розмірі 50% від вартості товару, що складає 2578592,50грн.

Разом з тим, оплата позивачем лише 100000,00грн не спростовує факту, що дана сума є завдатком, оскільки позивач вказує, що оплата була здійснена ТОВ "Агростеп" на виконання умов договору купівлі-продажу №006-16СГТ від 23.12.15; вказаний договір не передбачає сплати позивачем попередньої оплати, тощо, а чітко зазначає, що 50% вартості товару є завдатком, що узгоджується із приписами ст.ст.547, 570 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується та представником позивача не спростовано, що саме ТОВ "Агростеп" не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені пунктом 4.4 договору, тобто з вини саме позивача порушені та припинені зобов'язання за договором.

Враховуючи вищевикладені обставини та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 100000,00грн за своєю правовою природою є завдатком, сплата якого прямо передбачена положеннями договору купівлі-продажу №006-16СГТ, за вказаних обставин 100000,00грн не підлягають поверненню.

Оцінюючи поданий позивачем акт звірки розрахунків за період з січня 2016 по листопад 2017, складений між ТОВ "Агростеп" та ТОВ "Агроструктура", відповідно до якого заборгованість станом на 30.11.17 складає 100000,00грн, суд приймає до уваги наступне.

В розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" акт звірки взаєморозрахунків є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Таким чином, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ, відображаючи загальну суму заборгованості, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Достовірність даних бухгалтерського обліку відповідно до статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджується інвентаризацією активів і зобов'язань.

Відповідач у додаткових поясненнях також зазначає, що даним актом зафіксовано наявність кредиторської заборгованості ТОВ "Агроструктура" на користь ТОВ "Агростеп", що полягає у зобов'язанні відповідача, як продавця, у майбутньому (у разі виконання покупцем (позивачем) умов договору купівлі-продажу №006-16 СГТ від 23.12.15.

З огляду на викладене, акт звірки розрахунків за період з січня 2016 по листопад 2017, складений між ТОВ "Агростеп" та ТОВ "Агроструктура", не є допустимим доказом, який підтверджує існування заборгованості у розмірі 100000,00грн на користь позивача.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, приймаючи до уваги приписи законодавства та встановлені судом під час здійснення судового розгляду обставини справи, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості.

Судовий збір у розмірі 1600,00грн покладається на позивача відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.123,129,233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.03.18

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)