ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2018 р.Справа № 924/1089/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Попика О.В. розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" м.Хмельницький

про стягнення 29131,10 грн., з яких 24901,57 грн. пені, 1701,91 грн. - 3% річних, 2 527,62 грн. інфляційних втрат

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 14.04.17р. №14-72

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 10.01.18р.

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" 29131,10 грн. , з яких 24901,57 грн. - пені, 1701,91 грн. - 3% річних, 2527,62 грн. інфляційних втрат згідно договору купівлі-продажу природного газу №16-198-РО від 30.12.15р., обґрунтовуючи позовні вимоги наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача в судове засідання з'явився та позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому клопотанні від 29.01.2018р. звертає увагу суду на те, що ТОВ «Хмельницькгаз збут» є стратегічно важливим підприємством, оскільки у відповідності до постанов КМУ № 758 від 01.10.2015р. та № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являється єдиним постачальником природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям на території Хмельницької області (крім м. Шепетівка та Шепетівського району). Станом на 01.11.2017 р. дебіторська заборгованість товариства складає 1 185,3 млн. грн., в тому числі: населення - 269,6 млн. грн., бюджетні організації - 0,3 млн. грн., промислові підприємства - 0,8 млн. грн., заборгованість держави по виплаті бюджетного відшкодування за надані населенню пільги та субсидії - 914,6 млн.грн.

Зазначає, що відповідач сплатив основну заборгованість перед позивачем у повному обсязі, у звязку із чим позивач в даному випадку не несе жодних додаткових збитків, що є важливою умовою для вирішення питання співрозмірності завданої шкоди та відновлення такої шкоди шляхом застосування до субєкта правопорушення штрафних санкцій у вигляді пені. Слід врахувати і незначний період прострочення виконання грошового зобовязання. Враховуючи викладене вище, просить суд зменшити на 90 % розмір пені за несвоєчасне виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 16-198-РО від 30.12.2015 р.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

30.12.2015р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України та ТОВ „Хмельницькгаз збут укладено договір №16-196-Н на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (далі - споживачі покупця). (п.п.1.1., 1.2).

Згідно із п.2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві газ у період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року в обсязі до 215 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень 90,000 тис. куб. м., лютий 75,000 тис. куб. м., березень 50,000 тис. куб. м.

Відповідно до п.3.2. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору вбачається, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно п.п.7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та договором.

Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Із метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено додаткові угоди, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ТОВ „Хмельницькгаз збут" у природному газі та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так, 31.01.2016р. сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р. №16-198-РО, якою було викладено в іншій редакції п. 2.1. статті ІІ, п. П. 3.1., 3.3. розділу ІІІ , п. п. 5.1., 5.2., 5.4. розділу V, п. 6.1. розділу VІ, п. 11.1. розділу ХІ договору (зокрема відповідно до п. 6.1. договору у новій редакції сторони погодили, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу. Відповідно до п.11.1. розділу ХІ договору у новій редакції сторони погодили, що договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.04.2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення).

30.04.2016р. сторони підписали Додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р. №16-198-РО, якою було викладено в іншій редакції п. 2.1. розділу ІІ, п. п. 5.1., 5.2., 5.4. розділу V, п. 11.1. розділу ХІ договору (зокрема відповідно до п.11.1. розділу ХІ договору у новій редакції сторони погодили, що договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення).

На виконання умов договору від 30.12.2015р. №16-198-РО сторонами складено та підписано акти приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2016р. на суму 252762,41 грн., від 29.02.2016р. на суму 221288,81 грн., від 31.03.2016р. на суму 189383,08 грн., від 30.04.2016р. на суму 61226,66 грн., від 31.05.2016р. на суму 19039,31 грн., від 30.06.2016р. на суму 13269,10 грн., 31.07.2016р. на суму 296672грн., від 31.08.2016р. на суму 10217,09 грн., від 30.09.2016р. на суму 20532,53 грн.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 року №16-198- РО відповідачем проведено розрахунки із позивачем за отриманий природний газ відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по операціях ТОВ "Хмельницькгаз збут" з 01.12.2015р. по 31.08.2017р. Однак, на думку позивача, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав, порушивши строки сплати за отриманий природний газ (п. 6.1) а тому, на підставі п.7.1, 9.2 договору та керуючись ст.625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 29 131,10 грн. , з яких 24 901,57 грн. пені, 1 701,91 грн. - 3% річних, 2 527,62 грн. інфляційних втрат згідно поданих розрахунків.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки ст.ст.655, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

30.12.2015р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України м. Київ та ТОВ „Хмельницькгаз збут укладено договір №16-198-РО на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору для подальшої реалізації населенню (п.п.1.1, 1.2 договору).

Поняття договору визначене у ст.626 ЦК України, відповідно до якого договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 ГК України, ст.ст.526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Судом приймається до уваги, що договір №16-198-РО від 30.12.2015 року та додаткові угоди до нього (від 31.03.2016р. №1 , від 30.04.2016р. №2) за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору.

При цьому, згідно статті 11 договору сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 30 грудня 2015 року, і діє в частині реалізації газу до 31.09.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем повністю здійснений розрахунок з позивачем за одержаний протягом 2016р. природний газ, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Позивачем заявлено до стягнення 1701,91 грн. - 3% річних, 2527,62 грн. інфляційних втрат згідно розрахунків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Судом приймається до уваги, що вартість поставленого природного газу позивачем за договором була оплачена шляхом оплати вартості послуг з транспортування газу, наданих за Договором, за рахунок коштів підприємства шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", дійшов до висновку, що правомірною до стягнення буде сума у розмірі 1701,91 грн. 3% річних за період:

з 25.02.2016р. по 21.04.2016р. на суму 252762,41 грн. в сумі 1180,94 грн.,

з 25.03.2016р. по 21.04.2016р. на суму 221288,81 грн. в сумі 507,88 грн.,

з 28.06.2016р. по 30.06.2016р. на суму 19039,31 грн. в сумі 4,68 грн.,

з 26.10.2016р. по 30.10.2016р. на суму 20532,53 грн. в сумі 8,41 грн.

Також суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних в системі "Законодавство", дійшов до висновку, що правомірною до стягнення буде сума у розмірі 2527,62 грн. втрат від інфляції за період:01.03.2016р. по 30.04.2016р. на суму 252762,41 грн. в сумі 2527,62 грн.

Під час перерахунку втрат від інфляції судом враховуються, що положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

При цьому, відповідачем після звернення до суду із даним позовом позивачем (20.11.2017 року) сплачено позивачу відповідно до платіжного доручення № 64 від 13.02.2018р. 1701,91 грн. 3% річних та відповідно до платіжного доручення № 65 від 13.02.2018р. 2527,62 грн. інфляційних витрат, відповідно провадження в частині стягнення 1701,91 грн. 3% річних та 2527,62 грн. інфляційних витрат, підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірним способом забезпечення зобовязання, а тому наявність у договорі п. 7.2, що передбачає застосування пені є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останньої в розмірі 24901,57грн.. Розмір цих нарахувань підтверджується поданим розрахунком, а саме:

з 25.02.2016р. по 21.04.2016р. на суму 252762,41 грн. в сумі 17320,44 грн.,

з 25.03.2016р. по 21.04.2016р. на суму 221288,81 грн. в сумі 7448,85 грн.,

з 28.06.2016р. по 30.06.2016р. на суму 19039,31 грн. в сумі 51,50 грн.,

з 26.10.2016р. по 30.10.2016р. на суму 20532,53 грн. в сумі 80,78 грн.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, відповідачем подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 90%.

В обґрунтування вказаних клопотань, їх заявник посилається на дебіторську заборгованість товариства, в тому числі населення, бюджетних організацій, промислових підприємств, держави по виплаті бюджетного відшкодування за надані населенню пільги та субсидії, що в свою чергу стало причиною скрутного фінансового становища.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені, що підлягає до стягнення, господарський суд вважає можливим задовольнити його частково, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як свідчать матеріали справи, спірне зобов'язання боржником на момент розгляду даної справи виконано у повному обсязі; прострочення в оплаті мало місце незначний проміжок часу.

Проте, зважаючи на ту обставину, що підприємство позивача також знаходиться у скрутному становищі, у зв'язку з несвоєчасним та неповним розрахунком юридичних та фізичних осіб за спожитий газ, також беручи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є неспіврозмірною наслідкам порушення зобов'язання, господарський суд вважає можливим зменшити її розмір на 50%, що складає 12450,78 грн., відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 78 ГПК України).

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 185, 191, 233, 238, 240, 241, 256, п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" м.Хмельницький про стягнення 29 131,10 грн., з яких 24901,57 грн. пені, 1701,91 грн. - 3% річних, 2 527,62 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" м.Хмельницький (пр. Миру, 41, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) - 12 450,79грн. (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят гривень 79 коп.) пені та 1600 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судових витрат.

Видати наказ.

В частині стягнення 1701,91 грн. 3% річних та 2 527,62 грн. інфляційних втрат провадження у справі закрити.

У позові в частині стягнення 12 450,79грн. пені відмовити.

Повний текст рішення складено 14.03.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу (м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6), 3 - відповідачу (м.Хмельницький, проспект Миру, 41). Всім рекомендованим з повідомленням.