УХВАЛА

16 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 912/5005/15

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кушніра І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Стенника Миколи Миколайовича на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017

за позовом Фізичної особи-підприємця Стенника Миколи Миколайовича

до Публічного акціонерного товариства "Гідросила"

про зобов'язання утриматися від вчинення дій,

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Гідросила"

до Фізичної особи-підприємця Стенника Миколи Миколайовича

про усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Фізичною особою-підприємцем Стенником Миколою Миколайовичем подано касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі № 912/5005/15.

На підставі пункту 5 статті 31, підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) та за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 вказану касаційну скаргу разом зі справою № 912/5005/15 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2018 року у справі № 912/1685/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Міщенко І.С.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент її подання).

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду прийнята 01.11.2017. Таким чином, останнім днем строку подання касаційної скарги на зазначену постанову було 21.11.2017.

Фізичною особою-підприємцем Стенником Миколою Миколайовичем касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 подано 01.12.2017, про що підтверджується відбитком штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, тобто скаржником пропущено строк, встановлений ст. 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), для подання касаційної скарги.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на її подання, яке обґрунтовано тим, що лише 14.11.2017 скаржником отримано копію постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017, що на думку скаржника, є поважними причинами пропуску строку.

Дослідивши доводи скаржника, суддя-доповідач, дійшов висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження є необґрунтованим, з наступних підстав.

Слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній до 15.12.2017, яка діяла на момент звернення із касаційною скаргою) за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Згідно цієї норми суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Відтак можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів щодо вчинення відповідних процесуальних дій.

Як вбачається із протоколу судового засідання Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі № 912/5005/15, представник Фізичної особи-підприємця Стенника Миколи Миколайовича ОСОБА_1 (за довіреністю № 2584 від 19.05.2017) був присутній на проголошенні вступної та резолютивної частини постанови.

Враховуючи доводи, які зазначені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження про те, що заявник отримав 14.11.2017 копію оскаржуваної постанови не підтверджені належними доказами, тому є неповажними.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, оскільки касаційну скаргу подано після закінчення строку встановленого для її подання та скаржником наведені підстави у заяві про поновлення строку визнані неповажними, то така касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), статтями 174, 234, 292, підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції від Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стенника Миколи Миколайовича на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 30.03.2018.

2. Роз'яснити Фізичній особі-підприємцю Стеннику Миколі Миколайовичу, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Кушнір