ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 справа № 905/2510/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: При секретарі судового засідання:Чернота Л.Ф. Мартюхіна Н.О., Попков Д.О. Телеснюк І.В.
за участю представників сторін:
від позивача:не з»явились
від відповідача:не з»явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Донецької області
від ухвалене12.12.2017 р. (повний текст 13.12.2017 р.) в м. Харкові
по справі№905/2510/17 (суддя: Левшина Я.О.)
за позовом до проПриватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехніка-Донагро», м. Дружківка, Донецька область визнання недійсним третейського застереження, яке викладено в п.9.2 договору №167-У/03-13 КУО від 05.03.2013 р.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 р. Приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область звернулось з позовною заявою б/н від 26.10.2017 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехніка-Донагро», м. Дружківка, Донецька область про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п. 9.2 договору №167/У/03-13КУО на постачання матеріалів, укладеного 05.03.2013 р. між ПРАТ «Краснодонвугілля» та ТОВ «Промтехніка-Донагро». Витрати по справі покласти на відповідача (а.с. 3-5).

В обґрунтування позовних вимог посилався на невідповідність спірного пункту договору вимогам закону у зв'язку з тими обставинами, що спеціальний закон встановлює можливість (право), а не обов'язковість передачі спору на розгляд третейського суду у випадку наявності третейської угоди.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.12.2017р. (повний текст оформлено і підписано 13.12.2017 р.) у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.63-65).

26.11.2017р. від Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" на адресу суду надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог б/н від 23.11.2017р. (а.с.50-52).

В обґрунтування зазначеної заяви заявник посилався на те, що він є учасником групи Метінвест та має інтерес у вирішені справи, задоволення позову створить обов'язки для відповідача відносно заявника. Прийняття рішення не на користь позивача матиме негативні наслідки для заявника у виді підриву ділової репутації, втрат авторитету серед клієнтів, зменшення товарообігу та вплине на результати його господарської діяльності.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" у якості третьої особи, яка не з самостійними вимогами на предмет спору на стороні позивача. Вважає, що доводи заявника є лише припущеннями та не підтверджуються відповідними належними та допустимими доказами.

Не погодившись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область звернулось з апеляційною скаргою б/н від 28.12.2017 р. (з додатками), в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 р. по справі №905/2510/17 за позовом ПРАТ «Краснодонвугілля» до ТОВ «Промтехніка -Донагро» про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п.9.2 договору №167-У/03-13КУО від 05.04.2013р., прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Витрати по сплаті судового збору покласти на ТОВ «Промтехніка-Донагро» (а.с. 73-75).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилався на на те, що рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 р. прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що третейське застереження недійсне, та таке що суперечить чинному законодавству, оскільки відповідно до положень ст.5 Закону України «Про третейські суди» спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогами цього Закону. При цьому, третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, відповідно, вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством.

Також, апелянт посилається на приписи ст. 203 Цивільного кодексу України в якій унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам су суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на положення ст.215 Цивільного кодексу України скаржник вважає, що України висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову є неправомірним, у зв'язку із цим наполягає на тому, що рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 10.01.2018 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., судді: Попков Д.О., Мартюхіна Н.О. (а.с.70).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2018р., керуючись ст. 262 Господарського процесуального кодексу (у новій редакції) було поновлено Приватному акціонерному товариству «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область процесуальний строк, встановлений на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 р. у справі №905/2510/17 відкрито апеляційне провадження по справі №905/2510/17. Зобов'язано учасників справи до 30.01.2018 р. включно надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (а.с.71-72).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2018 р., керуючись ст.ст. 234,267,268,270 господарського процесуального кодексу України, було призначено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 р. по справі №905/2510/17 до розгляду. Повідомити учасників справи про те, що розгляд справи відбудеться 12.03.2018 р. о 14 год. 50 хв. (а.с.97).

Відповідно до п.9 розділу ХI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу в новій редакції (набрав чинності з 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" (який набрав чинності 16.01.2018 р. офіційне опублікування в Офіційному віснику України, 2018, №5) відповідно до пп.6 п.161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, ч.3 ст.19, ч.3 ст.26 та п.40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було постановлено про ліквідацію, зокрема, Донецького апеляційного господарського суду та утворення Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з п.3 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд продовжує здійснювати свої повноваження до утворення апеляційного суду, який забезпечує здійснення правосуддя у відповідному апеляційному окрузі, та до дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Керуючись вказаними приписами, апеляційна скарга у межах даної справи розглянута судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності від 15.12.2017р.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи (представники сторін) в судове засідання 12.03.2018 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористалися. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення які повернулися до Донецького апеляційного господарського суду з відміткою: "-за закінченням встановленого строку зберігання", «-інші причини, що не дали змоги виконати обов»язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.96-98).

Пункт 2 ч.3 ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) зобов'язує сторони з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою.

Пунктом 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) врегульовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін не визнавалась обов'язковою судова колегія вважає можливим розглянути справу №905/2510/17 без участі учасників справи.

Відповідно до п.3 ст. 222, ст. 223 ГПК України (у новій редакції) складено протокол судового засідання (а.с.99).

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо доказів, що знаходяться в матеріалах справи №905/2510/17.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" (покупець) в особі генерального директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМТЕХНІК-ДОНАГРО" (постачальник), в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставі Статуту з другої сторони було укладено договір №167-У/03-13 КУО (договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання умов діючого договору сторони несуть відповідальність згідно відповідно до діючого законодавства України.

Пунктом 7.2 договору унормовано, що за умови порушення більш ніж 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більш ніж подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в діючому періоді.

Частиною 9 договору сторони визначили порядок вирішення спорів:

Пунктом 9.1 договору визначено, що спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладання, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливістю вирішуватись шляхом переговорів. Спори та розбіжності, які зазначені в п. 9.1 даного договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група".

Згідно п.9.2 договору встановлено, що якщо спори та розбіжності, вказані в договорі в п.9.1 діючого договору, не були врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України в Постійно діючому Регіональном Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані в рішенні суду).

Договір вступає у законну силу з моменту його підписання 05.03.2013р., але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладання органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (за умови наявності таких вимог), згідно п. 10.4 договору.

Приписом пункту 10.5 договору встановлено, що даний договір діє до 31.12.2013р. Закінчення строку дії договору не звільніє сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних) за даним договором.

Відповідно до п.10.8 договору, усі зміни та доповнення до даного договору є його невід'ємною частиною та дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Предметом позовних вимог є визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п. 9.2 договору №167-У/03-13КУЮ від 05.03.2013р.

Відповідно до статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть За приписами ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

З огляду на положення зазначених статей, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При цьому, за змістом статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним п.9.2 договору №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р. Приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля» посилається на порушення вимог ст.ст. 55, 64 Конституції України та ст.5 Закону України "Про третейські суди".

За приписами ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004 N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Частиною 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) передбачено право сторін передати на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, крім визначених випадків.

Стаття 1 Закону України "Про третейські суди" (далі - Закон) встановлює, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008р. №1-рп/2008 у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом. Гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Умовами ст. 12 Закону України "Про третейські суди" унормовано, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що третейське застереження, передбачене пунктом 9.2 договору№167-У/03-13 КУЮ від 05.03.2013р. про надання послуг, відповідає приписам статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту.

У даному випадку, наявність зазначеного пункту в договорі не позбавляє можливості сторін звернутися до суду про захист свого порушеного права.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання спірного пункту договору недійсним, зокрема, не доведено незаконності змісту правочину, недотримання форми, невідповідності волі та волевиявлення, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним п.9.2 договору №167-У/03-13 КУЮ від 05.03.2013р.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинної з 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції) рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 року (повний текст 13.12.2017 р.) у справі №905/2510/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції).

Керуючись статтями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції), Положеннями п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) встановлено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м. Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 р. (повний текст 13.12.2017 р.) у справі №905/2510/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області області від 12.12.2017 р. (повний текст підписано 13.12.2017 р.) у справі №905/2510/17 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного суду через Донецький апеляційний господарський суд (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 12.03.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2018 р.

Головуючий суддя: Л.Ф.Чернота

Судді: Н.О.Мартюхіна

Д.О.Попков

Надруковано примірників 4:

1 - позивачу;

1 - відповідачу ;

1 - у справу;

1 - ГСД О;