РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

01.03.2018Справа № 910/340/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Головатюка Л.Д., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м.Київ, б-р Дружби Народів, буд. 28-А, н/п 6, оф. 1, )
до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6,Київ 49,03168, )
про стягнення 899 940,00 грн.
За участю представників учасників судового процесу:
Від позивача: Литвин В.В. ( за довіреністю),
Від відповідача: Кривошей Д.А. ( за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить господарський суд стягнути 899 940,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не належним чином виконує умови договору поставки № 286/3/17/186 від 05.07.2017, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.02.2018.
В підготовче засідання 15.02.2018 прибули представники сторін та подали заяву про перехід до розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 15.02.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу №910/340/18 до судового розгляду по суті.
Розгляд справи по суті призначено на 01.03.2018.
В судове засідання 01.03.2018 представники позивача та відповідача прибули, дали пояснення по справі.
Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.
У судовому засіданні 01.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2017 між Міністерством оборони України (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «АБІТ-ТЕКС» (Постачальник) відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 20.06.2017 №75/183/13) укладено Договір №286/3/17/186 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) з метою поставки допоміжного екіпірування (3582) (лот.2. Допоміжне екіпірування 35820000-8 (Мішок спальний)) у загальній кількості 6000 штук строком: 1000 шт. до 30.06.2017 (включно) та 5000 шт. до 30.07.2017 року (включно).
05.07.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №286/3/17/186 від 05.07.2017 р., якою визначено новий строк поставки: 1000 шт. до 28.07.2017 та 5000 шт. до 25.08.2017.
Рішенням Господарського суду м.Києва від 18.10.2017 у справі №910/16702/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, було внесено зміни в зазначений Договір та продовжено строки поставки до 24.09.2017 (включно) - 1000 шт. та до 22.10.2017 (включно) - 5000 шт.
Умовами Договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору (пункт 6.1 Догвору).
При цьому, місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (далі - одержувачі Замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною Договору (пункт 6.2 Договору).
Додатком 1 до Договору є «Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією», якою вказано місце поставки товару: військова частина НОМЕР_1 в м.Києві по вул.Качалова, 3.
Таким чином, згідно умов Договору місцем поставки товару є військова частина НОМЕР_1 в м.Києві по вул.Качалова, 3.
Відповідно до п.6.3 Договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.
Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу 1000 штук товару, що підтверджується:
- Актом приймального контролю (якості) товару №1 від 22.09.2017р.;
- Видатковою накладною №98 від 20.12.2017р.;
- Повідомленням-підтвердженням №811 від 22.12.2017 р. (на суму 899 940,00 грн.).
Згідно змісту вказаних документів, а також проставлених на них печаток, постачання було здійснено за визначеним Договором місцем поставки товару - на військову частину НОМЕР_1 у м.Києві.
При цьому, товар Відповідачем прийнято в повному обсязі як за якістю, так і за кількістю, та, як вбачається з повідомлення-підтвердження №811, було оприбутковано за бухгалтерським обліком військової частини НОМЕР_1 із здійсненням в меморіальному ордері відповідних записів.
Таким чином, письмовими доказами підтверджується факт поставки Позивачем 1000 штук товару на загальну суму 899 940,00 гри, та прийняття його в повному обсязі Відповідачем.
При цьому, до рахунку-фактури додаються (пункт 5.2 Договору):
- Акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача Замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару;
- Видаткова накладна Постачальника;
- Повідомлення-підтвердження.
З матеріалів справи вбачається, що разом із супровідним листом №72-12/17 від 26.12.2017 Позивач, на виконання пунктів 5.1 та 5.2 нарочно надав Відповідачу для оплати поставленого за Договором товару наступні документи:
- Рахунок-фактуру №71 від 20.12.2017 р.-2 примірники;
- Видаткову накладну №98 від 20.12.2017 р. - 2 примірники;
- Акт приймального контролю (якості) товару №1 від 22.09.2017 р. - 2 примірники;
Повідомлення-підтвердження №811 від 22.12.2017 - 2 примірники.
Відповідач оплату за поставлений та прийнятий ним без зауважень товар не здійснив, натомість листом №286/6/59 від 04.01.2018 повернув позивачу назад надані на оплату документи без реалізації, пославшись на п.7.2 Договору та лист Державної казначейської служби України «Про завершення бюджетного 2017 року та початку 2018 року», яким пропонувалось надати документи на оплату не пізніше 12-ої години 26.12.2017.
Водночас, п.7.2 (підпункт 7.2.3) Договору передбачає право Відповідача повернути рахунок-фактуру Постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 5.2 Договору (відсутність печатки, підписів тощо).
Як вбачається з листа №286/6/59 від 04.01.2018 відмова Відповідача у проведенні оплати мотивована не неналежним оформленням документів, а тим, що вони начебто були подані після 12-ої години 26.12.2017.
Зважаючи на те, що Відповідачу було надано всі необхідні для здійснення оплати та передбачені Договором документи, а також на те, що у своєму листі-відмові №286/6/59 від 04.01.2018 Відповідач не вказав жодного конкретного недоліку в оформленні наданих позивачем на оплату документів, викладена у листі №286/6/59 від 14.01.2018 відмова, свідчить про порушення передбаченого законодавством та пунктом 7.4.1 Договору права позивача на одержання оплати за поставлений товар.
Щодо твердження Відповідача у відзиві про те, що підтверджуючі документи, які могли б стати підставою для оплати, надані Міністерству оборони України лише у 2018 році, а тому залишені без реалізації, суд зазначає наступне:
Письмовими доказами у справі підтверджується, що Позивач надав Відповідачу разом із супровідним листом №72-12/17 від 26.12.2017 всі визначені пунктами 5.1 та 5.2 Договору документи, які підтверджують факт поставки та є необхідними і достатніми для здійснення оплати за прийнятий Відповідачем без зауважень товар.
Одержання вказаних документів Міністерством оборони України саме у 2017 році (а не 2018 році, як вказує у своєму відзиві Відповідач) підтверджується наявним в матеріалах справи листом Відповідача №286/6/59 від 04.01.2018 р. (перший абзац: «До Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України 27.12.2017 р. надійшли платіжні документи на оплату ... допоміжного екіпірування 35820000-8 (мішок спальний) згідно договору від 05.07.2017р. №286/3/17/186 надані ТОВ «АБ1Т-ТЕКС»).
Таким чином, вищевказана позиція Відповідача спростовується письмовими доказами по справі, якими підтверджується надання Позивачем документів на оплату в межах 2017 року, тобто в межах дії бюджетних призначень (які згідно ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України діють до закінчення бюджетного періоду), оскільки відповідно до ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Крім того, суд зазначає, що відсутність бюджетних коштів (бюджетного фінансування) не є підставою для звільнення Відповідача від виконання свого зобов`язання.
Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 р. у справі №11/446, Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі №11/446, в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 р., а також в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі №15/5027/715/2011.
Про помилковість позиції про те, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, викладено також у постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 р. судової палати в адміністративних справах.
Таким чином, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов`язань.
Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов`язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов`язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов`язковими.
Згідно ст. 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати всій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Спірні правовідносини, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням договору поставки та поставкою продукції неналежної якості, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК України.
Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 899 940,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м.Київ, б-р Дружби Народів, буд. 28-А, н/п 6, оф. 1, ) задовольнити.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6,Київ 49,03168, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м.Київ, б-р Дружби Народів, буд. 28-А, н/п 6, оф. 1, ) 899 940 (вісімсот дев"яносто дев"ять тисяч дев"ятсот сорок) грн. 00 коп. заборгованості та 13 499 (тринадцять тисяч чотириста дев"яносто дев"ять) грн. 11 коп. судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 12.03.2018