ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 Справа № 917/2042/17

За позовом Полтавського об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області, вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36000

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Трикотажсервіс", вул. Небесної Сотні, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36020

про стягнення 14 323,81 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Стельмах А.С.

Представники учасників справи в судове засідання не з'явились.

Обставини справи: Полтавське об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Трикотажсервіс" про стягнення 14 323,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.01.2018 р. було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.02.2018 р..

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.02.2018 р. суд закінчив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду справи по суті в судовому засіданні на 13.03.2018 року на 09 год. 00 хв.

Учасники справи представництво у судове засідання 13.03.2018 р. не забезпечили, останні були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Позивач надав суду клопотання № 4060/13-05 від 12.02.2018 р. (вх. № 1533 від 13.02.2018 р.) про проведення розгляду справи без участі його представника. При цьому, позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд винести рішення про їх задоволення у повному обсязі.

Відповідач надав суду відзив на позов № б/н від 03.02.2018 р. (вх. № 1271 від 07.02.2018 р.), згідно якого зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та непідтвердженою доказами, а також позивачем пропущено строки звернення з даним позовом до суду. При цьому, відповідач надав суду заяву про сплив позовної давності. З огляду викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1055 від 16.12.2015 року 30.03.16 р. було зареєстровано як юридичну особу публічного права Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, яке створене шляхом злиття УПФУ Ленінського району в м. Полтаві, УПФУ Октябрського району в м.Полтаві, УПФУ Київського району в м. Полтаві та УПФУ в Полтавському районі Полтавської області.

Дане управління є правонаступником всіх прав та обов'язків вказаних припинених управлінь.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.11р. № 384/2011, передбачено, що одним із основних завдань ПФУ є призначення (перерахунок) пенсій та підготовка документів для їх виплати; забезпечення виплати пенсій; здійснення контролю за цільовим використанням коштів ПФУ, інших коштів, призначених для виплати пенсій. При цьому, п.7 даного Положення передбачено, що ПФУ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Полтавське об'єднане управління ПФУ Полтавської області на підставі пп. 9 п. 4 Положення "Про Пенсійний фонд України" здійснює в межах своїх повноважень контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій.

За твердженням позивача, на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні ПФУ Полтавської області перебуває гр-ка ОСОБА_2, 02.02.1948р.н. Пенсія за віком призначена їй відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на підставі поданої заяви від 19.11.01 р. та довідок ТОВ Фірма "Трикотажсервіс" № 99 та № 100 від 03.12.01 р. про заробітну плату за період з 01.01.84 р. по 31.12.88 р. та за період з 01.01.89 р. по 31.12.92 р.

На підставі направлення від 10.04.13 р. № 4295/04-11, виданого управлінням ПФУ Октябрського району в м. Полтаві, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (затвердженого Указом Президента України від 06.04.11 р. № 384/2011), Порядку подання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.05 р. № 22-1), ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (від 09.07.03 р. № 1058-IV) та ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (від 05.04.07 р. № 877-V), провідним спеціалістом управління ОСОБА_3 було проведено перевірку ТОВ Фірма "Трикотажсервіс" з питань обгрунтованості видачі довідок про заробітну плату від 03.12.01 р. № 99 та № 100 гр-ці ОСОБА_2, яка працювала на даному підприємстві.

Як вказує позивач, при перевірці було виявлено розбіжності між особовими картками працівників та даними в довідці про заробіток для обчислення пенсії. За результатами перевірки довідки про заробітну плату були замінені новою довідкою ТОВ Фірма "Трикотажсервіс" від 10.04.13 р. № 26. При здійсненні перерахунку пенсії згідно нової довідки було виявлено переплату пенсії ОСОБА_2 у розмірі 14 323,81 грн.

За результатами перевірки було складено Акт перевірки перевірки характеру виконуваної роботи та умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення та довідок про заробітну плату № 361 від 16.04.2013 р., який підписаний представником позивача та відповідача без зауважень (а.с. 9).

За твердженням позивача, внаслідок надання відповідачем недостовірної довідки про заробіток № 100 від 03.12.2001 року була здійснена переплата пенсії гр-ці ОСОБА_2 в сумі 14 323,81грн..

Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Трикотажсервіс" 14 323,81 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Предметом позову у даній справі є стягнення сум переплати пенсії, що виникли в зв'язку з видачею відповідачем довідки про заробіток для обчислення пенсій на ім'я гр. ОСОБА_2 оз недостовірними даними.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем сума збитків в розмірі 14 323,81 грн. була нарахована відповідачу на підставі акту від 16.04.2013 р. і перерахунок пенсії громадянки ОСОБА_2 був проведений позивачем на підставі нової (заміненої) довідки № 26 від 10.04.2013 р.. В подальшому позивач звертався до відповідача з претензією, щодо сплати збитків у 14 323,81 грн., проте відповідач не сплатив вищезазначену суму збитків.

Таким чином, враховуючи, що надмірна виплата сум пенсій відбулася внаслідок подання відповідачем недостовірної довідки, в якій відповідачем було вказано завищені розміри заробітної плати гр. ОСОБА_2 саме відповідач несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну бюджету Пенсійного фонду України.

Разом з тим, відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Згідно з статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач, не визнаючи заборгованість, надав суду заяву про сплив строку позовної давності до позовних вимог.

Суд погоджується з твердження відповідача щодо недотримання позивачем встановленого строку позовної давності при зверненні з даними позовними вимогами.

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У даному випадку перебіг позовної давності починається з 17.04.2013 р., тобто з наступного дня після виявлення розбіжностей за даними виданої відповідачем довідки про зарплату на підставі складеного позивачем акта перевірки від 16.04.2013 року.

Отже, строк позовної давності щодо стягнення збитків у розмірі 14 323,81 грн. сплинув 17.04.2016 р..

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здав позов до суду 06.12.2017 р., що підтверджується відміткою канцелярії Господарського суду Полтавської області, тобто з пропуском, визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності. У Відповідності до ч. 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В абз. 7 пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що оскільки, законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, її може бути викладено, зокрема, у відзиві на позов.

Відповідач, керуючись ст. 267 Цивільного кодексу України, заявив суду про застосування строку позовної давності як у відзиві на позовну заяву так і окремою заявою.

Жодних підстав та доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу позивач суду не надав, на наявність таких не посилався, поважних причин пропущення строку звернення з вимогою про стягнення 14 323,81 переплаченої пенсії позивач суду не навів.

В обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності позивач посилається на те, що 30.03.16 р. було зареєстровано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, яке створене шляхом злиття УПФУ Ленінського району в м. Полтаві, УПФУ Октябрського району в м. Полтаві, УПФУ Київського району в м. Полтаві та УПФУ в Полтавському районі Полтавської області, на підставі постанови КМУ від 16.12.15 р. №1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України". В результаті вжитих заходів з реорганізації управлінь, шляхом злиття, затвердженням структури та штатного розпису, передачею майна та майнових зобов'язань, новоутвореним Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області було виявлено відомості про переплату пенсії ОСОБА_2, що виникла на підставі недостовірної довідки про заробіток.

Судом не оцінюються як поважна вищезазначена причина пропуску позивачем позовної давності, оскільки навіть в період реорганізації, позивач мав право та не був позбавлений можливості звернутися до суду. Крім того, як вказує позивач, Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області було зареєстровано 30.03.2016 року, а строк позовної давності сплинув 17.04.2016 року. Тобто, реорганізація шляхом злиття розпочалася лише за місяць до закінчення строку позовної давності. Зазначені ж позивачем обставини великого службового навантаження не визнаються судом поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якої відповідачем зроблено відповідну заяву.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення підписано 15.03.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст. 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко