Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 904/3956/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

прокуратури - Насадчук Ж.Д.,

відповідача -1 - не з'явився

відповідача - 2 - не з'явився

відповідача - 3 - не з'явився

третіх осіб, які не заявляють самостійних

вимог на предмет спору - 1- не з'явився

- 2 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Ніколенко М.О.)

від 24.07.2017

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Вечірко І.О., судді - Антоніка С.Г., Чимбар Л.О.)

від 11.10.2017

за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області

до - Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, фізичної особи-підприємця Супруненко Валентини Адамівни, Солонянської районної ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Сектор культури, туризму, національностей та релігій Солонянської районної державної адміністрації, Відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договорів, зобов'язання повернути майно

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом (з урахування заяви про уточнення (а.с. 124-125, т. 1) про визнання незаконним рішення Солонянської районної ради "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" № 279-36/VІ від 04.12.2014 в частині передачі в оренду фізичній особі - підприємцю Супруненко Валентині Адамівні нерухомого майна - приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, загальною площею 30 кв.м, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянський район, Дніпропетровська область. Просив визнати недійсними договір оренди нерухомого приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-III ступенів, загальною площею 30 кв.м, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянського району, Дніпропетровської області, укладений 15.12.2014 між Солонянською районною радою та ФОП Супруненко В. А. та договір до договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району від 15.12.2014, укладений між Солонянською селищною радою та ФОП Супруненко В. А. 27.02.2017. Зобов'язати ФОП Супруненко В. А. звільнити і повернути приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, площею 30 кв.м, вартістю 21 420,00 грн, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянського району, Дніпропетровської області за актом приймання - передачі Солонянській районній раді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Солонянської районної ради "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" № 279-36/VІ від 04.12.2014 в частині передачі в оренду ФОП Супруненко В. А. нерухомого майна та укладений на підставі цього рішення між Солонянською районною радою (орендодавцем) і ФОП Супруненко В. А. (орендарем) договір оренди від 15.12.2014; договір до договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району від 15.12.2014, укладений 27.02.2017, суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент винесення радою рішення № 279-36/VІ від 04.12.2014 та укладення договору), а тому спірне рішення районної ради є незаконним, а вказані договори недійсними. Також вказував на наявність підстав для зобов'язання відповідача -2 повернути спірне приміщення Солонянській районній раді за актом приймання - передачі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, у задоволенні позову відмовлено.

31.10.2017 заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди та скасування розпорядження задовольнити.

Підставами для скасування судових рішень заступник прокурора Дніпропетровської області зазначає порушення судами норм матеріального права, зокрема, ч. 5 ст. 63, ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту", які мають застосовуватись у системному взаємозв'язку; неврахування судами вимог Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення"; безпідставність застосування судами приписів Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про місцеве самоврядування"; Цивільного та Господарського кодексів, якими не передбачена заборона передачі в оренду майна навчальних закладів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про визнання недійсним договору та розпорядження відповідно до вимог ст. 311 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заступником прокурора норм матеріального права.

Щодо доводів прокурора про те, що судами не було застосовано ч. 5 ст. 63, ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" у системному взаємозв'язку, то вони є безпідставними виходячи з такого.

Метою ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент винесення районною радою рішення № 279-36/VІ від 04.12.2014 та укладення договору) є недопущення такого використання об'єкту освіти, яке за зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих ознак буде суперечити призначенню такого об'єкту з огляду на освітній, навчально-виховний, навчально-виробничний, науковий характер діяльності закладу освіти.

При цьому ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту", п. 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" № 796 від 27.08.2010, передбачено право навчальних закладів надавати в оренду приміщення, споруди, обладнання державних навчальних закладів що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, за умови коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Господарські суди відповідно до вимог ч. 5 ст. 63, ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту", на підставі встановлених фактів, зробили висновки про можливість передачі в оренду спірного приміщення, що спростовує доводи заступника прокурора про незастосування цих статей у системному взаємозв'язку та їх порушення судами при ухваленні рішення.

Щодо доводів заступника прокурора про не врахування судами приписів Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", то слід зазначити, що вказаним Законом регулюються суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя; визначаються відповідні права і обов'язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлюється порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні, а тому незастосування цього Закону до правовідносин, що виникли у справі не впливає на правильність висновків судів.

Також недоречним є посилання прокурора на безпідставність застосування судами приписів Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про місцеве самоврядування"; Цивільного та Господарського кодексів, адже судами правильно застосовано ті норми матеріального прав, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Суд вважає, що рішення місцевого господарського суду і постанова суду апеляційної інстанції прийняті відповідно до норм матеріального права, а тому їх необхідно залишити в силі з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди правильно виходили з відсутності підстав для визнання незаконним рішення Солонянської районної ради "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" № 279-36/VІ від 04.12.2014 в частині передачі в оренду ФОП Супруненко В. А. нерухомого майна - приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, загальною площею 30 кв.м, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянський район, Дніпропетровська область, недійсними спірних договорів та зобов'язання ФОП Супруненко В. А. звільнити і повернути спірне приміщення за актом приймання - передачі, виходячи з такого.

04.12.2014 рішенням Солонянської районної ради "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" № 279-36/VІ надано дозвіл на укладення договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, які перебувають на балансі відділів, управлінь Солонянської РДА, зокрема, частини нежитлового приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, площею 30 кв.м, розташованого за адресою: 52400, вул. Строменка, буд. 50 смт. Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області на 1 поверсі триповерхової будівлі.

На підставі вказаного рішення районної ради, 15.12.2014 між Солонянською районною радою (орендодавцем, відповідачем-3) та ФОП Супруненко В.А. (орендарем, відповідачем-2) укладено договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, відповідно до умов якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно для здійснення підприємницької діяльності (продаж продовольчих, непродовольчих, промислових товарів).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, а також балансоутримувачем майна - відділом освіти Солонянської РДА.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції чинній на момент винесення радою рішення № 279-36/VІ) визначено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Оскільки на момент прийняття Солонянською районною радою рішення № 279-36/VІ від 04.12.2014, будівля школи, яка розташована за адресою: 52400, вул. Строменка, буд. 50, смт. Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області належала до комунальної форми власності, Солонянська районна рада в межах наданої її законодавством компетенції прийняла рішення про надання спірного об'єкту, який не використовувався в навчальному процесі, в оренду.

Зі зміною власника орендованого майна, 27.02.2017 між Солонянською селищною радою в особі виконавчого комітету (відповідачем-1, орендодавцем) та ФОП Супруненко В.А. (відповідачем-2, орендарем) було укладено договір, яким внесено зміни у договір оренди від 15.12.2014, зокрема, у преамбулу договору та реквізити сторін.

21.02.2017 Солонянською селищною радою прийнято рішення № 20-19/VІІ та 19.04.2017 рішення № 12-20/VІІ, якими затверджено перелік об'єктів (до якого входить будівля школи за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50 (частково)), які не використовуються в навчальному та виховному процесах та можуть бути надані в оренду з метою ефективного, раціонального використання комунального майна та збереження його в належному стані у зв'язку з відсутністю навчального та виховного процесів в окремих приміщеннях будівель шкіл та дошкільних навчальних закладів, недопущення руйнації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав (п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України)

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент винесення радою рішення № 279-36/VІ від 04.12.2014 та укладення договору) об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" № 796 від 27.08.2010 визначено, що навчальні заклади мають право надавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Господарські суди встановивши, що згідно з попереднім технічним паспортом на будівлю в приміщенні школи були дві квартири, одне з приміщень якої і є об'єктом оренди за договором від 15.12.2014; спірне приміщення визначене, як окреме, не пов'язане з навчально-виховним процесом, має окремий вхід з вулиці; орендар належним чином виконує обов'язки за договором оренди від 15.12.2014; за власний кошт ним здійснено ремонт орендованого приміщення про що свідчать довідки № 175 від 21.06.2017, № 187 від 20.07.2017; робота магазину не заважає навчально-виховному процесу, а, навпаки, послугами вказаного магазину користуються діти (в асортименті магазину є канцелярське приладдя), прийшли до правильного висновку, що передача в оренду спірного приміщення, яке не пов'язане з навчальним і науковим процесом, не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються і працюють у Солонянській СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

За таких обставин, господарські суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову про визнання незаконним рішення Солонянської районної ради № 279-36/VІ від 04.12.2014 в частині передачі в оренду ФОП Супруненко В. А. нерухомого майна - приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, загальною площею 30 кв.м, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою: смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянський район, Дніпропетровська область та визнанні недійсними спірних договорів.

Оскільки вимога прокурора в частині зобов'язання ФОП Супруненко В. А. звільнити і повернути приміщення Солонянської СЗОШ № 2, І-ІІІ ступенів, площею 30,0 кв.м, вартістю 21 420,00 грн, яке розташоване на 1 поверсі триповерхової будівлі за адресою смт. Солоне, вул. Строменка, 50, Солонянського району, Дніпропетровської області за актом приймання-передачі Солонянській районній раді є похідною вимогою, господарські суди правомірно відмовили і у її задоволенні.

Отже, рішення господарських судів ухваленні з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування немає.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за її подання покладається на прокуратуру Дніпропетровської області.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2017 року у справі за № 904/3956/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач