ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 березня 2018 р. Справа № 903/99/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ХОЛДИНГ БІЗНЕС"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК"

про визнання договору недійсним

Суддя Шум М.С.

секретар судового засідання Легерко В.Б.

За участі представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ХОЛДИНГ БІЗНЕС" звернулося із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" про визнання укладеного між сторонами Договору поставки №02/07-17Т від 04.07.2017р. недійсним

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що договір поставки № 02/07-17Т від 04.07.2017р. не відповідає вимогам законодавства та є нікчемним, оскільки при укладенні договору сторони помилились щодо обставин, які мають істотне значення, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Ухвалою суду від 16.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, засідання розгляду справи по суті призначено на 05.03.2018р. о 11:00 год. Зобов'язано відповідача до 01.03.2018р. подати суду відзив на позов, всі письмові, електронні та інші докази, що підтверджують заперечення проти позову.

01.03.2018р. відповідач направив відзив №1/3-51, у якому позовні вимоги заперечив в повному обсязі. До відзиву долучив акт звірки за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р., докази направлення відзиву позивачу ( 104-111).

У судове засідання 05.03.2018р. представники сторін не з'явились, хоча належним чином були повідомлення про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №957 від 23.02.2018р., №949 від 26.02.2018р. (а.с. 42-43).

Згідно з п. 3.9.2 Постанови ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 13 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі, неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, господарський суд, -

встановив:

04.07.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ХОЛДИНГ БІЗНЕС" (покупець) укладений договір поставки № 02/07-17Т, згідно п. 1.1 якого, постачальник зобов'язався поставити і передати у власність (повне господарське ведення) покупцю товар, а покупець - прийняти товар та своєчасно здійснити оплату на умовах договору. Договір підписаний сторонами та містить відтиски круглої печатки підприємств (а.с. 11-15).

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 22 000 000,00грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 06.07.2017р. по 20.07.2017р.: №704 від 06.07.17р., №729 від 06.07.17р., №730 від 06.07.17р., №705 від 10.07.17р., №734 від 10.07.17р., №735 від 10.07.17р., №706 від 11.07.17р., №707 від 12.07.17р., №750 від 06.07.17р., №708 від 13.07.17р., №742 від 13.07.17р., №743 від 13.07.17р., №723 від 14.07.17р., №784 від 14.07.17р., №824 від 19.07.17р., №827 від 20.07.17р. (а.с. 16-92). Отримання товару стверджується відмітками позивача на вказаних накладних.

31.07.2017р. між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р. (а.с 109).

Відповідно до ч. ч.2, 3 ст. 180 ГК України, ст. 638 ЦК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч. 4 ст. 180 ГК України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у ст. 15 ГК України, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Виходячи із змісту п. 1 ст. 638 ЦК України та ч. 4 ст. 180 ГК України, відсутність у погодженому сторонами предметі договору умов про документальне підтвердження якості товару не тягне за собою можливість констатувати відсутність згоди у відношенні предмету договору.

Вимоги щодо якості товарів (продукції), робіт та послуг діють і у випадку коли умова про якість не охоплена предметом договору та/або відсутня у змісті договору. ЦК України не передбачає вимоги, що предмет цивільно-правового договору обов'язково має охоплювати умови про якість. Водночас не охоплення предметом договору вимог про якість не означає, що вимоги про якість щодо визначених предметом договору товарів (продукції), робіт та послуг не діють взагалі. Вимоги про якість мають відповідати нормативно-технічним актам. Відсутність посилання на названі акти не означає, що сторони не погодили предмет договору. Умова про якість, у будь-якому випадку має охоплюватися предметом договору, навіть у тих випадках коли якість товару визначається у момент коли сторони вже знаходяться у договірних відносинах. Законодавець допускає випадки коли якість товару визначається у момент коли сторони вже знаходяться у договірних відносинах. Наприклад: відповідно до п. 2 ст. 673 ЦК України, у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Умова якості, незалежно від того коли вона погоджується (в момент укладення договору чи в період його виконання) завжди охоплюється предметом договору.

Частиною 8 ст. 181 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

При укладенні договору поставки №02/07-17Т від 04.07.2017р. сторони погодили всі істотні умови договору згідно чинного законодавства, зокрема, відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 3.1, 3.4, 3.7, 4.1, 4.2 та 9.1 договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність (повне господарське ведення) позивачу товар, а позивач зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору; предметом поставки є тютюнові вироби; найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом цього договору, визначається в накладних, які оформлюються та підписуються сторонами при прийомі - передачі кожної партії товару; усі накладні є складовими частинами цього договору в частині визначення ціни, асортименту, найменування та кількості товару; загальну суму даного договору складає сума всіх накладних, по яких було відпущено товар, згідно даного договору; якість товару повинна відповідати вимогам чинної нормативно-технічної документації та підтверджується відповідними документами, встановленими чинним законодавством для даного виду товару; строк поставки товару погоджується сторонами при прийнятті замовлення. Постачання здійснюється самовивозом транспортом покупця або іншої особи, призначеної покупцем для отримання товару (вантажоодержувача), або перевізника, призначеного для цього покупцем чи вантажоодержувачем (ЕХW-франко-склад), умови поставки викладені у відповідності з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року; датою поставки партії товару постачальником та датою отримання партії товару покупцем є дата підписання сторонами відповідної накладної про приймання-передачу товару; даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до статей 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договором, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету міністрів України, актам інших органів державної влади України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Крім того, зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Позивач зазначає, що при укладенні договору поставки сторони помилилися стосовно обставин, які мають істотне значення, що дає право визнати його нікчемним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину. невірного розумінні сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідне. щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення. ЦК розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Позивач вважає, що відсутність згоди між сторонами щодо документального підтвердження якості товарів, що постачаються, є істотною помилкою щодо обов'язків відповідача. Проте, як вбачається з оспорюваного договору поставки (п.3.1 договору), сторонами узгоджено умови щодо якості товару.

Також позивач посилається на положення ст. 662 ЦК України згідно якої продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, настають наслідки, передбачені ст. 666 ЦК. Зокрема, покупець має право встановити розумний строк для їх передання, а у випадку, якщо документи не передані у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві, що не було зроблено позивачем.

Враховуючи наведене, а також положення статей 203, 215, 229, 638, 662, 666 ЦК України, в договорі поставки відсутні ознаки нікчемності: порушення публічного порядку, моральних засад суспільства, відсутність спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені правочинами, противність інтересам держави та суспільства, а також ознак порушення ст.203 ЦК України.

Визначальною умовою встановлення нікчемності правочину є його укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони, виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової особи, що підписувала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Крім того, відповідно до ст.10 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" спирт етиловий, коньячний і плодовий, спирт етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, тютюнові вироби підлягають підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері шляхом сертифікації. Відповідність спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, тютюнових виробів підтверджується наявністю у їх виробника або імпортера сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності. Реєстраційні номери сертифікатів відповідності визнання відповідності, виданих на спирт етиловий, коньлпі і омнгі. снрг етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, тютюнові вироби, зазначаються у документах, згідно з якими передається відповідна продукція.

Таким чином, ТзОВ "ВОЛИНЬТАБАК" відвантаживши товар згідно видаткових накладних виконало вимоги чинного законодавства щодо підтвердженні якості тютюнових виробів шляхом зазначення відповідних реєстраційних номерів сертифікатів відповідності у документах з якими передається товар - у видаткових накладних.

Враховуючи, що оскаржуваний позивачем договір належним чином підписаний обома сторонами, має двосторонній зобов'язувальний характер, його умови не суперечать вимогам чинного законодавства та цілям господарської діяльності позивача та відповідача, сторони при укладенні спірного договору погодили всі передбачені законом істотні умови договору, прийняли його до виконання, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ ХОЛДИНГ БІЗНЕС" про визнання укладеного між сторонами договору поставки №02/07-17Т від 04.07.2017р. недійсним, в тому числі нікчемним, не підлягають до задоволення.

Судовій збір у разі відмови у позові покладається на позивача, відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 207 ГК України, ст.ст. 203, 207, 2015, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено

07.03.2018

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя М. С. Шум