РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2018Справа № 910/1681/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (09200, Київська обл., м. Кагарлик, вул. Довженка,15/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (04116, м. Київ, вул. Шулявська,7)

про стягнення 435 615,65 грн.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" про стягнення 435 615,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № АЕ-508-1110/17 від 11.10.2017 відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань щодо оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 420 000,00 грн. Крім того, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1 415,35 грн., та пеня у розмірі 14 199,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/1681/18 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №384 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 21.02.2018, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №АЕ-508-1110/17 (далі - договір), за умовами якого постачальник передає у власність покупцеві (постачає), а покупець приймає та оплачує (купує) товари (надалі - «товар», «товари») у кількості, в одиницях виміру, асортименті, упаковці, за ціною та вартістю, в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору товаром за цим договором є насіння та/або засоби захисту рослин.

Орієнтовні номенклатура, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначаються специфікаціями у відповідних Додатках до цього договору (надалі - «Додатки-Специфікації»).

Згідно п. 2.2. договору ціну (вартість) договору складає загальна вартість фактично поставленого постачальником товару згідно з цим договором. При цьому ціна (вартість) договору та окремих товарів може змінюватися після поставки товарів на суми знижок та інших коригувань цін та вартості в порядку, визначеному цим договором.

За умовами п. 4.1. договору товар, що постачається постачальником протягом дії цього договору, замовляється та оплачується покупцем, та відвантажується постачальником партіями або їх частинами.

Відповідно до п. 4.5. договору зобов'язання постачальника з поставки товару покупцю вважається виконаним, а право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі йому товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на цей товар.

Основні умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються Додатками-Специфікаціями до договору з урахуванням положень, визначених цим розділом договору, та можуть передбачати як повну або часткову передплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника до фактичного відвантаження товару, так і оплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок постачальника після фактичного відвантаження товару, що зазначається у Додатках-Специфікаціях (п. 3.1. договору).

Додатком - Спеціфікацією № 1 від 11.10.2017 сторони погодили поставку насіння озимого жита на загальну суму 420 000,82 грн. з умовою оплати: 100% вартості товару оплачується покупцем до 31 грудня 2017 року.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору та Додатку-Специфікації до нього позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 420 000,82 грн., що підтверджується підписаною та скріпленою печаткою сторін видатковою накладною № 1933 від 11.10.2017, а також довіреністю на отримання товару № 389 від 11.10.2017.

За доводами позивача, спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 435 615,65 грн., з яких: 420 000,82 грн. - основний борг, 1 415,35 грн. - 3% річних та 14 199,48 грн. - пеня.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов договору позивач на підставі видаткової накладної № 1933 від 11.10.2017 поставив відповідачу товар, який згідно довіреності №389 від 11.10.2017 був прийнятий генеральний директором ТОВ "АГРОХОЛДИНГ РУНО" Старіковим С.М. без жодних претензій та зауважень щодо якості та кількості поставленого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та Додатку-Специфікації до нього не здійснив 100% оплату за поставлений товар до 31.12.2017, внаслідок чого станом на день вирішення спору у відповідача існує непогашена заборгованість перед позивачем у розмірі 420 000,82 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов'язання щодо оплати отриманого товару та не спростовано заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором № АЕ-508-1110/17 від 11.10.2017 належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 420 000,82 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання умов договору у розмірі 14 199,48 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що при порушені строків оплати поставленого товару, які визначені Додатками-Специфікаціями, покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочки, від вартості несплаченого товару, за кожен день прострочки платежів.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а відтак дана вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 14 199,48 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 31.12.2017 по 09.02.2018 позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1 415,35 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп.4.1 п. 4 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3 % річних суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (04116, м. Київ, вул. Шулявська,7, ідентифікаційний код 32736177) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (09200, Київська обл., м. Кагарлик, вул. Довженка,15/1, ідентифікаційний код 32010004) основний борг у розмірі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 82 коп., пеню у розмірі 14 199 (чотирнадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн. 48 коп., 3 % річних у розмірі 1 415 (одна тисяча чотириста п'ятнадцять) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 6 534 (шість тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн. 23 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.03.2018

Суддя Пукшин Л.Г.