ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018р. Справа №914/133/18

Суддя О.Запотічняк при секретарі В.Думин розглянула справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ібоя Преміум", м.Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Галвест", м.Львів,

про стягнення заборгованості в сумі 140 352,00грн, інфляційних втрат в сумі 13 807,96грн та 3 % річних в сумі 3 538,00грн.

За участю представників:

Від позивача: Андрійченко І.М. - представник;

Від відповідача: Гнатейко Є.В.- представник;

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ібоя Преміум" звернулося в Госопдарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Галвест" про стягнення заборгованості в сумі 140 352,00грн, інфляційних втрат в сумі 13 807,96грн та 3 % річних в сумі 3 538,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач згідно усних домовленостей з позивачем повинен був в строк до 27 січня 2017р. поставити позивачу в м.Дніпро щебінь фракції 20x40 в кількості 680 тон по ціні 206,40 грн за одну тону. За домовленістю сторін, позивач згідно виставленого відповідачем рахунку №42 перерахував відповідачу кошти в сумі 140 352,00 грн в якості попередньої оплати.

Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань та не здійснив поставку щебеню фр.20х40, в кількості 680 тон, по ціні 140 352,00 грн за весь об'єм в м.Дніпро.

Позивач вважає, що відповідач повинен повернути передоплату у розмірі 140 352,00 грн та сплатити 3% річних в сумі 3538,00грн. і інфляційні втрати в розмірі 13807,96 грн.

Ухвалою від 23.01.2018 року суд порушив провадження у справі та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 20.02.2018року.

В судове засідання 20.02.2018р. з'явився представник позивача. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 20.02.2018р. розгляд справи було відкладено на 06.03.2018р.

Після судового засідання представник позивача подав через канцелярію суду оригінал платіжного доручення №2 від 28.12.2016р. про сплату 140 352,00 грн та довідку про те, що станом на 20.02.2018р. заборгованість відповідача становить 157 697,96 грн в тому числі сума основного боргу 140 352,00 грн.

В судове засідання 06.03.2018р. з'явилися представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити в повному обсязі. В наданих суду поясненнях зазначив, що 28.12.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено в усній формі договір про купівлю щебеню фракції 20x40 в кількості 680 тон по ціні 206,40грн за одну тону на умовах поставки відповідачем всього об'єму щебеня в м.Дніпро на склад покупця. Термін поставки був обумовлений сторонами до 27 січня 2017р.

За домовленістю сторін, форма розрахунків по договору - попередня оплата за весь об'єм щебеню в кількості 680 тон.

28 грудня 2017 року відповідач пред'явив до оплати рахунок №42 на суму 140 352,00 гривень з ПДВ, який в той же день Позивач оплатив в повному обсязі згідно платіжного доручення банку №2 від 28.12.2016 р.

Однак відповідач до теперішнього часу не виконав своїх зобов'язань та не здійснив поставку щебеню фр.20х40,в кількості 680 тон, по ціні 140 352,00 грн. за весь об'єм в м.Дніпро.

Письмові вимоги позивача щодо поставки товару чи повернення коштів, були залишені відповідачем без реагування.

Позивач вважає, що відповідач повинен повернути передоплату у розмірі 140 352,00 грн та сплатити 3% річних в сумі 3538,00грн. і інфляційні втрати в розмірі 13807,96 грн.

Представник відповідача в усних поясненнях позов заперечив, зазначив, що сторонами не було обумовлено місце куди мав бути поставлений щебінь. Також представник зазначив, що позивач мав самостійно забрати придбаний щебінь. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач не подав.

В судовому засіданні 06.03.2015р. було оголошено перерву до 15.03.2015р.

14.03.2018р. позивач подав через канцелярію суду письмове клопотання згідно якого просив суд долучити до справи додаткові докази. Також у даному клопотанні позивач виклав свої пояснення в яких звернув увагу на те, що відповідачу було відомо куди саме слід поставляти вантаж.

Як вбачається з даного клопотання, воно подане позивачем в порядку передбаченому ст. 170 ЦПК України. З цього приводу суд звертає увагу позивача на те, що спір розглядається за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання 15.03.2018р. з'явилися представники сторін. Представник позивача просив суд взяти до уваги пояснення та докази подані до суду 14.03.2018р.

Представник відповідача подав письмові заперечення на позов в яких зазначив, що між сторонами дійсно існувала усна домовленість щодо поставки гранітного щебеню, однак така поставка мала бути обумовлена подальшому письмовим договором. Представник звернув увагу на те, що примірник договору купівлі-продажу та рахунок на попередню оплату було передано представнику позивача для підписання, однак позивач вказаний договір не підписав. В той же час, оскільки позивач оплатив виставлений рахунок, відповідач підготував необхідний щебінь для поставки позивачу, проте такий поставлений не був, оскільки сторонами не було обумовлено куди саме має здійснюватись поставка та на яких умовах.

Суд звертає увагу відповідача на те, що ухвалою від 23.01.2018р. про відкриття провадження у справі, відповідачу встановлено строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно поштового повідомлення про вручення №009, ухвала суду про відкриття провадження у справі, була отримана відповідачем 30.01.2018р., а відтак строк протягом якого відповідач міг подати відзив на позовну заяву закінчився 14.02.2018р. Однак відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Згідно усної домовленості між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ібоя Преміум" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційної фірми "Галвест", останнє зобов'язалось продати ТзОВ «Ібоя Преміум» щебінь фракції 20x40 в кількості 680 тон по ціні 206,40 грн за одну тону на умовах поставки всього об'єму щебеня в м.Дніпропетровськ на склад покупця. Позивач стверджує, що термін поставки був обумовлений сторонами до 27 січня 2017р. а форма розрахунків - попередня оплата за весь об'єм щебеню в кількості 680 тон.

Як встановлено судом, письмового договору купівлі-продажу чи договору поставки між сторонами укладено не було. Долучений відповідачем до справи примірник договору купівлі-продажу від 28.122.016р. №110 до уваги судом не береться, оскільки такий підписаний тільки зі сторони відповідача. Будь-яких доказів що відповідний договір передавався відповідачем позивачу для підписання, суду не надано.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Глава 54 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини купівлі-продажу не містить норми про недійсність договору купівлі-продажу за умов недодержання письмової форми.

В той же час, як зазначає сам позивач, відповідач повинен був поставити щебінь до 27.01.2017р. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 28 грудня 2017 року ТзОВ ВКФ «Галвест» пред'явив ТзОВ «Ібоя Преміум» до оплати рахунок №42 (а.с. 17) на оплату щебеню фракції 20x40 в кількості 680 тон по ціні 206,40 грн (з ПДВ) з доставкою в м.Дніпропетровськ. Загальна вартість щебеню згідно виставленого відповідачем рахунку становить 140 352,00 грн. Даний рахунок був оплачений позивачем в повному обсязі згідно платіжного доручення від 28.12.2016р. №2 (а.с.16).

Таким чином, оскільки укладена між сторонами усна угода не передбачала її виконання у момент вчинення, відсутні підстави вважати, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу.

Суд звертає увагу на те, що в рахунку №42 містяться посилання на договір поставки від 28.12.2016р. №110, однак, як уже зазначалося судом такого договору підписаного обома сторонами, суду не надано.

Слід також зазначити, що рахунок №42 не може вважатись підтвердженням виникнення між сторонами договірних відносин, оскільки такий не містись всіх істотних умов договору.

Щодо обов'язку відповідача поставити позивачу щебінь у зв'язку із отриманням авансового платежу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 663 ГПК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач не поставив йому щебінь в обумовлені сторонами строки, 30.01.2017р. він звернувся до відповідача з претензією в якій просив відповідача у семиденний строк з дня отримання претензії, виконати свої договірні зобов'язання та здійснити поставку щебеню фракції 20x40 в кількості 680 тон.

29.08.2017р. позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №31/13-0 в якій знову ж таки просив відповідача у семиденний строк з дня отримання претензії, виконати свої договірні зобов'язання та здійснити поставку щебеню фракції 20x40 в кількості 680 тон.

Дані претензії долучено позивачем до справи, однак жодних доказів про те, що такі претензії направлялись відповідачу позивач суду не надав.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено суду на яких саме умовах мала здійснюватись поставка щебеню.

В рахунку на оплату №42, на підставі якого позивачем було здійснено авансовий платіж в сумі 140 352,00грн, зазначено що це авансовий платіж за гранітний щебінь фракції 20*40 в кількості 680 тонн. Жодних умов поставки товару даний рахунок не містить. Будь-яких інших документів в яких були б обумовлені сторонами умови поставки, суду не надано. Відтак невідомо, чи відповідач повинен був самостійно поставити товар відповідачу, чи сам відповідач повинен був забрати товар зі складу відповідача.

Більше того, ні рахунок на оплату товару ні виставлені позивачем претензії не містять вказівки на те, куди конкретно мав бути поставлений щебінь, за який позивачем проведено попередню оплату.

Слід зазначити, що за твердженнями відповідача, позивач самостійно повинен був вивезти оплачений ним щебінь.

Не беруться до уваги посилання позивача на положення Статуту залізниці та твердження про те, що саме відповідач повинен був завантажити товар та оформити залізничну накладну, оскільки позивачем не доведено, що саме відповідач повинен був відвантажити та доставити товар позивачу.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Дана норма закону дає право покупцю, який сплатив попередню оплату, вимагати повернення такої оплати, якщо продавець не передав товар у встановлений строк.

Однак позивачем не доведено що у відповідача виник обов'язок поставити товар, і коли саме виник такий обов'язок.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного

господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 19.03.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.