ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018

м. Дніпро

Справа № 904/278/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС", м. Чорноморськ Одеська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод", м. Кривий Ріг

Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмір 29 555, 22 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 29 555, 22 грн., з яких: 24 000, 00 грн. - вартість товару, 932, 58 грн.- 3% річних, 4 622, 64 грн. - інфляційні, а також 1 762, 00 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем не поставлено передплачений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду від 25.01.2018 року відкрито провадження у справі №904/278/18 та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 22.02.2018 отримав ухвалу про відкриття провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 12.03.2018 року прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості позивач та відповідач досягли згоди щодо продажу товару, а саме: відповідач зобов'язався продати запасні частини - автосчеплення СА-3 мотовозне, в кількості 2 шт., а позивач прийняти та оплатити товар.

02.12.2015 року ТОВ “ТРАНС-СЕРВІС” оплатило рахунок-фактуру Продавця від 30.11.2015 року №СФ-0000005 за вказаний товар на суму 24 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1889 від 02.12.2015 року (а.с.11-12).

Позивачем було виписано довіреність від 02.12.2015 р. №348 на отримання товару (а.с.13).

З огляду на те, що відповідачем не поставлено передплаченого товару, позивач звернувся до відповідача з претензією №467/05 від 31.05.2016 року про повернення отриманої відповідачем суми у розмірі 24 000,00 грн.

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді.

13.09.2016 року позивач вдруге звернувся до відповідача з претензією про повернення грошових коштів, однак претензія залишена без відповіді, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, між сторонами, у спрощений спосіб, укладено договір поставки товару.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно положень ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної поставки товару, вимоги позивача про стягнення в розмірі 24000,00 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 932,58грн. за період з 07.10.2016 року по 31.12.2016 року та інфляційні в розмірі 4622,64 грн. за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Зважаючи на те, що обов'язок повернення попередньої оплати не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст.625 ЦК України, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних слід відмовити.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення авансу розмірі 24 000,00 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, б. 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 20/1, ) суму авансу в розмірі 24000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1430,81грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Суддя А.В.Суховаров