РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018Справа №910/795/18

За позовомПублічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дизельсервіс"
простягнення 88 206,08 грн.
Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники учасників справи:
від позивача:Аржанухін В.Л.
від відповідача:Шуліга В.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ "ПГЗК") звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельсервіс" (надалі - ТОВ "Дизельсервіс") про стягнення 88 206,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару за договором поставки №Т1161/05 від 22.03.2017, у зв'язку з чим позивачем нараховано до стягнення штрафні санкції у загальному розмірі 88 206,08 грн., з яких пеня у розмірі 65 786,04 грн. та штраф у розмірі 22 420,04 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2018 (після усунення позивачем недоліків позовної заяви, які встановлені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26.01.2018) відкрито провадження у справі №910/795/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (з проведенням судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив; призначено судове засідання на 01.03.2018.

У судовому засіданні 01.03.2018 ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання від 28.02.2018 та відкладено розгляд справи на 15.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у даній справі відмовлено у задоволенні клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з підстав, вказаних у змісті цієї ухвали.

12.03.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, за змістом якого ТОВ "Дизельсервіс" визнає, що ним здійснено поставку товару позивачу із частковим простроченням, проте відповідач не погоджується із видом та розміром штрафних санкцій, які нараховані позивачем, та вказує, що сторонами було погоджено такий вид неустойки як штраф, а відповідачем нараховано до стягнення в тому числі пеню. Крім того, відповідач вказує, що позивачу, як бенефіціару, було надано банківську гарантію виконання та на підставі вказаної гарантії ПАТ КБ "Приватбанк" за вимогою ПАТ "ПГЗК" перерахувало останньому 27 843,50 грн. в рахунок погашення штрафних санкцій за спірним договором у зв'язку з простроченням відповідача. Таким чином, відповідач визнав позов в частині 482,54 грн., а в іншій частині - вважає його необґрунтованим.

12.03.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява, в якій представник ПАТ "ПГЗК" заперечує проти задоволення клопотання представника відповідача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та акцентує увагу суду на тому, що відповідач у своєму відзиві визнав неналежне виконання ним своїх зобов'язань за спірним договором.

15.03.2018 через відділ діловодства суду позивачем було подано до суду із супровідним листом копію листа ТОВ "Дизельсервіс" №29/01-02 від 29.01.2018, адресованого ПАТ "ПГЗК", за змістом якого вбачається, що відповідач визнає прострочення ним поставки товару за видатковою накладеною №544 від 23.10.2017 та суму штрафної санкції в розмірі

22 420,00 грн.

В судове засідання 15.03.2018 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 15.03.2018 з'явився, надав пояснення по суті спору, згідно яких відповідач визнає прострочення ним своїх зобов'язань за договором поставки №Т1161/05 від 22.03.2017, проте вказує, що частина штрафних санкцій була погашена позивачу за банківською гарантією, а інша частина штрафних санкцій розрахована невірно, оскільки умовами договору передбачено нарахування лише штрафів, в той же час, позивачем заявлено до стягнення пеню. А тому представник відповідача вважає обґрунтованими позовні вимоги частково, а саме в розмірі 482,54 грн., в іншій частині - просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 15.03.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 між Публічним акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (після перейменування - ПАТ "ПГЗК") (покупець) та ТОВ "Дизельсервіс" (постачальник) укладено договір поставки №Т1161/05 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД, за державним класифікатором продукції та послуг вказуються в Специфікаціях (Додатках) до Договору (даті - товар), які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 3.1 Договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у специфікаціях (Додатках) до цього Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010.

Поставка товару здійснюється постачальником згідно з п. 3.1 Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця, яка направляється постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу постачальника, або факсимільними зв'язком по телефону НОМЕР_1, або в електронному вигляді на електронну адресу: . У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікаціях (додатках) до цього Договору. Постачальник зобов'язується направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання продукції одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу покупця, або факсимільним зв'язком по телефону НОМЕР_2, або в електронному вигляді на електронну адресу: . Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 11.2 Договору у разі порушення строків поставки товару за цим Договором покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф в розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

У пункті 15.1 Договору сторони погодили, що з метою забезпечення зобов'язань за цим договором постачальник зобов'язується протягом 10 робочих днів з моменту підписання Додатку (специфікації) надати покупцеві банківську гарантію відповідальності виконання Договору в розмірі 15% на кожну окрему взяту специфікацію за цим Договором, але не більше 200 000,00 грн.

Пунктом 15.8 Договору передбачено, що гарантія забезпечує виконання постачальником наступних зобов'язань за Договором:

- своєчасну поставку товарів;

- поставку товару в повному обсязі;

- поставку якісної продукції;

- поставку продукції відповідно до вимог, зазначених у специфікаціях (Додаток до Договору).

Підставою для виплати грошової суми по гарантії є факт порушення зобов'язань з боку постачальника за Договором (гарантійний випадок). Гарантійним випадком є: порушення терміну поставки товару: необґрунтована відмова від поставки товару; здійснення поставки продукції не в повному обсязі; здійснення поставки неякісної продукції; здійснення поставки продукції, яка за своїми характеристиками не відповідає вимогам, зазначеним у специфікації (Додаток до Договору).

22.03.2017 між сторонами було укладено Специфікацію (надалі - Специфікація), згідно з якою постачальник зобов'язався поставити покупцю на протязі 120 календарних днів з дати відкриття акредитиву (п. 5 Специфікації) товар загальною вартістю 1 610 432,70 грн.

У відповідності до п.п. 8, 8.1, 8.2 Специфікації оплата товару, що поставляється згідно специфікації (Додатку), здійснюється шляхом відкриття подільного акредитиву на суму

1 610 432,00 грн. терміном дії - 180 календарних днів з дати оформлення.

09.06.2017 позивачем відрито згідно Специфікації акредитив №600U/UAH/5610, про що ПАТ "ПГЗК" повідомило ТОВ "Дизельсервіс" листом №1748/05 від 13.06.2017 та повторно листом №3173/05 від 04.10.2017.

Згідно наданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" гарантії виконання №G0617/4496 (надалі - Гарантія) банк зобов'язався виплатити ПАТ "ПГЗК" (покупцю) за Договором будь-яку суму, яка не перевищує 200 000,00 грн., протягом 30 банківських днів після отримання від покупця підписаної уповноваженими особами письмової вимоги з посиланням на цю гарантію та на невиконання ТОВ "Дизельсервіс" (постачальником) зобов'язань за п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1, 4.2, 4.3, 6.1, 6.2, 7.1 Договору, строк виконання яких згідно умов цього Договору до 25.10.2017 включно.

Відповідачем було поставлено товар згідно Специфікації частинами, а саме: товар, вартістю 429 232,20 грн., - 06.10.2017 (видаткова накладна №519), вартістю 402 000,12 грн. та вартістю 555 000,00 грн. - 17.10.2017 (видаткові накладні №535 та №536), вартістю 224 200,38 грн. - 23.10.2017 (видаткова накладна №544).

У зв'язку із простроченням відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару згідно Договору позивач звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" з вимогою платежу за Гарантією у розмірі 27 843,50 грн.

За наслідками розгляду вимоги позивача ПАТ КБ "Приватбанк" 09.11.2017 було перераховано ПАТ "ПГЗК" кошти у розмірі 27 843,50 грн., про що банк повідомив ТОВ "Дизельсервіс" листом №Е.35.0.0.0/4-3472 від 09.11.2017.

Спір у справі виник у зв'язку із твердженнями позивача про неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання із поставки товару за Договором, у зв'язку з чим ПАТ "ПГЗК" просить суд стягнути з ТОВ "Дизельсервіс" пеню у розмірі 65 786,04 грн. та штраф у розмірі 22 420,04 грн.

Встановлюючи обставини справи в порядку статті 209 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що обставинами, які визнаються сторонами, є:

- прострочення відповідачем поставки товару, вартістю 957 000,12 грн., на 10 днів (у період з 07.10.2017 по 17.10.2017);

- прострочення відповідачем поставку товару, вартістю 224 200,38 грн., на 16 днів (у період з 07.10.2017 по 23.10.2017);

- правомірність нарахування позивачем відповідачу штрафу у розмірі 10% від суми вартості товару, поставленого з простроченням понад 10 календарних днів, у сумі 22 420,04 грн.

В той же час, спір між сторонами полягає виключно у:

1) у визначенні виду та застосування неустойки, яка була визначена сторонами у першому реченні п. 11.2 Договору,

2) необхідності зарахування перерахованої ПАТ КБ "Приватбанк" суми коштів за Гарантією в рахунок погашення нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Положеннями статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, керуючись положеннями ст. 14 та ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи виключно в межах наявного між сторонами спору, тобто з приводу виду та застосування неустойки, яка була визначена сторонами у п. 11.2 Договору, та щодо правомірності зарахування перерахованої ПАТ КБ "Приватбанк" суми коштів за Гарантією в рахунок погашення нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій суд зазначає наступне.

ТОВ "Дизельсервіс" у встановлений Договором строк свого обов'язку з поставки товару не виконало, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару за цим Договором покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф в розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

З наведеного першого речення пункту 11.2 Договору вбачається, що сторонами було встановлено розмір пені, проте не встановлено строку її нарахування.

Відповідач заперечує, що вказане речення пункту 11.2 Договору визначає нарахування пені та вказує, що у ньому погоджено нарахування штрафу, тобто фіксованої суми, яка підлягає сплаті одноразово.

З такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1,2 статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 1 статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У даному випадку пунктом 11.2 Договору сторони визначили, що у разі порушення строків поставки товару за цим Договором покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення.

Тобто розмір договірної штрафної санкції згідно першого речення п. 11.2 Договору обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Між тим для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №910/29752/15.

Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано позивачу пеню у розмірі 65 786,04 грн.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару у розмірі 22 420,04 грн.

З огляду на наведене вбачається, що загальний розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем відповідачу за прострочення виконання останнім свого зобов'язання із поставки товару за Договором становить 88 206,08 грн.

Щодо необхідності зменшення суми заявленої до стягнення неустойки на суму, сплачену за Гарантією, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором з поставки товару також було забезпечене Гарантією.

Статтею 560 Цивільного кодексу України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Як вбачається із листа ПАТ КБ "Приватбанк" №Е.35.0.0.0/4-3472 від 09.11.2017 ПАТ "ПГЗК" звернулось до гаранта (ПАТ КБ "Приватбанк") 30.10.2017 з вимогою про сплату грошових коштів за Гарантією у зв'язку з порушенням ТОВ "Дизельсервіс" умов Договору в частині термінів поставки.

На виконання своїх зобов'язань за Гарантією ПАТ КБ "Приватбанк" перерахувало ПАТ "ПГЗК" кошти у розмірі 27 843,50 грн., про що банк повідомив ТОВ "Дизельсервіс" листом №Е.35.0.0.0/4-3472 від 09.11.2017.

Наведені обставини підтверджувались представниками сторін у судовому засіданні.

Проте, представник позивача в судовому засіданні вказує, що сплата Банком коштів за Гарантією ніяким чином не спростовує необхідність сплати штрафних санкцій в повному обсязі ще й відповідачем.

З такими доводами представника ПАТ "ПГЗК" суд не погоджується оскільки, гарантія є забезпечувальним (акцесорним) зобов'язанням. Тобто, такий правочин як гарантія не породжує нових (окремих/відмінних) зобов'язань гаранта перед бенефіціаром, а лише передбачає сплату коштів кредитору гарантом замість боржника за основним зобов'язанням.

Тобто, гарант фактично виконує зобов'язання боржника за забезпеченим зобов'язанням.

Як вбачається з Гарантії та листа №Е.35.0.0.0/4-3472 від 09.11.2017 кошти за Гарантією були перераховані ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку ТОВ "Дизельсервіс" в рахунок погашення нарахованих відповідачу штрафних санкцій за несвоєчасно здійснену поставку товару за Договором, що відповідає самій суті такого забезпечувального зобов'язання як гарантія.

Отже, у зв'язку з тим, що саме за рахунок коштів відповідача було сплачено позивачу кошти в якості гарантії, наданої на забезпечення належного виконання ТОВ "Дизельсервіс" своїх зобов'язань з поставки товару за Договором, то зобов'язання відповідача зі сплати позивачу штрафних санкцій у розмірі 27 843,50 грн. є такими, що припинились 09.11.2017, а відтак позовні вимоги ПАТ "ПГЗК" в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ "Дизельсервіс" на користь ПАТ "ПГЗК" штрафних санкцій у розмірі 60 362,58 грн. (різниці між сумою штрафних санкцій та коштів, сплачених за Гарантією).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельсервіс" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2; ідентифікаційний код 30734801) на користь Публічного акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Центральна, буд. 11; ідентифікаційний код 00190928) штрафні санкцій у розмірі 60 362 (шістдесят тисяч триста шістдесят два) грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 1 205 (одна тисяча двісті п'ять) грн. 80 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.03.2018.

Суддя Р.В. Бойко