РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/64/18
За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

про стягнення 24485,58 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач подав відзив на позов, у якому вимоги позову визнав лише частково з посиланням, що згідно здійсненого ним розрахунку з застосуванням коефіцієнту зносу було обраховано страхове відшкодування в сумі 16006,64 грн., тому свій обов'язок щодо виплати відшкодування Відповідач вважає обґрунтованим в сумі 15006,64 грн. (16006,64 грн. за мінусом 1000 грн. франшизи за полісом обов'язкового страхування), а у іншій частині вважає вимоги необґрунтованими.

Відповіді на відзив від Позивача не надходило.

Від МТСБУ судом було отримано відомості щодо умов укладеного Відповідачем страхового договору (полісу).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2017 по вул. Шинна, в м. Дніпрі, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водії ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1, під час руху заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються відомостями ДАІ про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ПАТ АЗ «САДА» на праві власності, був під керуванням його працівника на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є страхувальник; докази, що Договір не був діючим на час ДТП, у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, рахунок №АМ20218 від 13.07.2017 на суму 25485,58 грн. ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 25485,58 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1, автомобіля «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1, під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1, як особи, яка експлуатувала автомобіль «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АК/1509436 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 100000 грн., франшиза - 1000 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації ОСОБА_1, автомобіля «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Позивач заявляє до відшкодування за рахунок Відповідача 24485,58 грн. страхового відшкодування, з обрахунку 25485,58 грн. (виплачена Позивачем сума) мінус 1000 грн. (безумовна франшиза за полісом).

Відповідач вимоги Позивача визнає частково, оскільки згідно здійсненого ним розрахунку з застосуванням коефіцієнту зносу було обраховано страхове відшкодування в сумі 16006,64 грн., тому свій обов'язок щодо виплати відшкодування Відповідач вважає обґрунтованим в сумі 15006,64 грн. (16006,64 грн. за мінусом 1000 грн. франшизи за полісом обов'язкового страхування), а у іншій частині вважає вимоги необґрунтованими.

Судом приймається часткове визнання позову (визнання зобов'язання здійснити виплату) Відповідачем, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про не добровільність такого визнання.

Тобто, враховуючи визнання частини позову, спір у справі виник у зв'язку з розходженням суми, яку заявив Позивач до відшкодування до Відповідача, та суми, яку Відповідач вважає обгрунтованою, на 9478,94 грн. (25485,58 грн. - 1000 грн. - 15006,64), яка являє собою суму зносу деталей Застрахованого автомобіля, на яку Відповідач зменшив суму відшкодування.

Тобто фактично спір виник з питання наявності чи відсутності у Відповідача обов'язку здійснити виплату з урахуванням коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля.

Так, Відповідачем під час дослідження страхового випадку (ДТП), з чим дослідивши залучені до справи докази погодився суд, було обгрунтовано встановлено, що Застрахований автомобіль відповідно до свого технічного паспорту відноситься до вантажних автомобілів («спеціалізований вантажний фургон малотоннажний-В»), 2011 року випуску, що згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затв. наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092) є підставою для здійснення обрахунку коефіцієнту зносу.

Суб'єктом оціночної діяльності на замовлення Відповідача було проведено дослідження з питання наявності коефіцієнту зносу Застрахованого автомобіля, за результатами якого складено звіт №88 від 29.01.2018, де встановлено коефіцієнт зносу деталей Застрахованого автомобіля у розмірі 62%.

При цьому, суд погоджується з Відповідачем, що ним обгрунтовано для розрахунку розміру страхового відшкодування використовувалися дані про вартість ремонту Застрахованого автомобіля, які відображені у наданому Позивачем рахунку СТО, а коефіцієнт зносу було застосовано у розмірі, встановленому у наведеному вище звіті сертифікованим оцінювачем.

Відтак, на підставі даних з рахунку СТО Застрахованого автомобіля та з застосуванням встановленого звітом оцінювача коефіцієнту зносу, Відповідач, на підставі указаної Методики, обрахував страхове відшкодування у розмірі 16006,64 грн.

При цьому, судом враховано, що викладені у відзиві Відповідача, у звіті оцінювача та у доданому ним до відзиву розрахунку страхового відшкодування обставини та сам розмір страхового відшкодування Позивачем не спростовані - Позивач не скористався наданим йому законом правом подати суду заперечення на відзив (відповідь на відзив) та спростувати наведені Відповідачем доводи та докази, хоча з пошукових даних бази Укрпошти вбачається отримання Позивачем надісланої поштою копії відзиву з додатками.

Також, судом враховано, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком, тобто у даному разі - Відповідачем, та його розрахунок шкоди не спростовано Позивачем у встановленому законом порядку (шляхом подання заперечень на відзив).

Суд дослідив питання, що стосуються предмету спору, та дійшов висновку, що обґрунтування Позивача щодо обов'язку Відповідача здійснити виплату без урахування коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля, тобто без зменшення виплати на суму зносу, є хибними з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, Відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - Позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте як наведено вище судом, ст. 29 Закону № Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду, щодо обов'язку Відповідача, як страховика за договором обов'язкового страхування, здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Однак, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

Крім того, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АК/1509436 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (100000 грн.) та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (25485,58 грн.), але виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (16006,64 грн.) та за мінусом встановленої полісом франшизи (1000 грн.), та отже в сумі 15006,64 грн., тому вимоги позову підлягають частковому задоволенню - у сумі 15006,64 грн.

Щодо вимог у іншій частині - про стягнення ще 9478,94 грн., то оскільки згідно вищенаведених в рішенні суду мотивувань зобов'язання Відповідача з виплатити Позивачу більшої суми, ніж 15006,64 грн. (+9478,94 грн. вартості зносу деталей Застрахованого автомобіля) не доведені Позивачем перед судом належними засобами доказування, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на кожну зі сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72; ідентифікаційний код 32638319) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (м. Київ, вул. Обсерваторна, 17, літ. А; ідентифікаційний код 21626809) 15006 (п'ятнадцять тисяч шість) грн. 64 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 980 (дев'ятсот вісімдесят) грн. 60 коп. судового збору.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені розділом IV ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.