КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Справа№ 910/20241/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Жук Г.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників

від позивача не з'явився

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 не з'явився

третьої особи не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватної фірми "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повний текст складено 15.12.2017)

по справі №910/20241/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватної фірми "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"

про скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про скасування рішення про державну реєстрацію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про існування підстав для скасування рішення від 24.03.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, у зв'язку з тим, що за Договором №31-Л до Управителя не перейшли всі права та обов'язки Установника управління, а тому і відсутні підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/20241/17 в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем 2 дотримано норми п.1. ч1. ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" стосовно здійснення державної реєстрації права власності та інших речових прав на спірне майно, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору - тобто на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, укладаючи Іпотечний договір Іпотекодавець, позивач, надав згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що реєстрація права власності на Предмет іпотеки за відповідачем-1 відбулась з дотриманням чинного законодавства України та умов Договору №31-Л. Крім того, суд прийшов до висновку про відсутність у позивача порушеного суб'єктивного права, на захист якого поданого позов, та неефективність обраного способу захисту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватна фірма "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія", звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що державним реєстратором, при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на спірне іпотечне майно, не враховано, що позивач не отримував письмове попередження про усунення порушень кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, не враховано, що на спірне майно накладено арешт, що є підставою для відмови в державній реєстрації права власності. Також, апелянт зазначає, що з договору про передавання в управління непроданих активів №31-Л від 05.09.2013 не вбачається, що банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю "КСТ ГРУП Україна" права вимоги за кредитним договором та відповідно за договором іпотеки.

Ухвалою від 01.02.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ ГРУП Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 по справі №910/16658/15 та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

15 лютого 2018 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 розгляд справи призначено 14.03.2018.

В судове засідання 14.03.2018 представники сторін не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

15 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (позикодавець) та Приватною фірмою "Софія", в особі Тисменецької філії (позичальник), укладено кредитний договір №129/КВ-07 від на відкриття відновлюваної мультивалютної кредитної лінії (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювану мультивалютну кредитну лінію та, в її межах, надає кредитні кошти на наступних умовах: ліміт кредитування - 210000,00 грн, що змінюється відповідно до графіка зменшення ліміту кредитування, наведеного у додатку №1 до договору, валюта кредиту гривня, долар США, євро, строк кредитної лінії з 15.11.2007 по 14.11.2012, включно, процентна ставка 18% річних у гривні, 13,25% річних у доларах США, 12% річних у євро.

Згідно з п.2.2., п.2.3. Кредитного договору банк зобов'язався відкрити позичальнику позичкові рахунки у кожній з валют кредиту та здійснювати надання кожного траншу шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника або шляхом оплати з позичкового рахунку розрахункових документів позичальника. Пунктом 4.1. договору передбачено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із своїх поточних рахунків на відповідні позичкові рахунки у валютах фактичної заборгованості за кредитом, згідно з графіком зменшення ліміту кредитування. Додатком №1 до кредитного договору №129/КВ-07 на відкриття відновлюваної мультивалютної кредитної лінії від 15.11.07, який є його невід'ємною частиною, визначено графік зменшення ліміту кредитування. Додатковим договором №1 від 01.08.2008 в договір вносились зміни.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 15.11.2007 між позивачем та третьою особою укладено Іпотечний Договір №129/Zкіп-07 (далі - Іпотечний договір).

Відповідно до умов Іпотечного договору, позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: ремонтну майстерню, що розташована за адресою вул.Височана, будівля №4 в м.Тисмениця, Івано-Франківська область, загальною площею 561,4 кв.м., до складу якого, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №16533282, виданого Івано-Франківським ОБТІ 05.11.2007 року реєстраційний номер 2872866, номер запису 161 в книзі 2. Предмет іпотеки належить приватній фірмі "Софія" ( вул.К.Маркса,2, смт.Бабаї, харківський р-н, Харківська обл., на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу ремонтної майстерні, посвідченого 15.10.2001 року приватним нотаріусом Тисменського районного нотаріального округу Магас О.С. за реєстраційним №1-480).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 по справі №5010/2133/2011-22/80 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до Приватної фірми "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія" про стягнення заборгованості за кредитним договором №129/КВ-07 від 15.11.07р. на загальну суму 236 527,86 грн, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватної фірми "Софія" в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія" заборгованість у розмірі 229 902,71 грн.

Після набрання рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 по справі №5010/2133/2011-22/80 законної сили на його виконання видано наказ.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 №19 відкликана банківська ліцензія у Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ініційована процедура ліквідації банку.

Відповідно до ч.12 ст.96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі, якщо на момент, закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі,яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Порядок передачі непроданих активів ліквідатором банку визначений главою 13 розділу VI Положень.

Так, згідно з п. 13.1 Положення, ліквідатор у разі потреби передавання в управління іншій юридичній особі активів Банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, звертається до Національного банку з відповідною пропозицією, згідно зі статтею 96 Закону про банки.

Як передбачено п. 13.5 Положення, комісія Національного банку приймає рішення про проведення конкурсу з визначення управителя та його затвердження, за наявності обґрунтованого клопотання ліквідатора та позитивного висновку уповноваженого структурного підрозділу, про надання згоди на передавання непроданих активів банку в управління юридичній особі.

Пунктом 13.9 Положення визначено, що за результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір (додаток 6 до цього Положення). Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку.

Відповідно до п.13.10 Положення, ліквідатор передає управителю активи, а відповідно до п.13.10 Положення, ліквідатор передає управителю активи, а також документи щодо подальшого задоволення вимог кредиторів за рахунок цих активів на умовах, визначених у договорі (у тому числі перелік вимог кредиторів, які були включені до реєстру вимог кредиторів та залишилися незадоволеними на час закінчення ліквідаційної процедури банку, копію реєстру акціонерів банку, що ліквідовується, засвідчену реєстратором).

05 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", в особі ліквідатора Раєвського Костянтина Євгенійовича, який діє на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.01.2010 №19 (установник управління, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" (далі - Управитель, відповідач-1), а також Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів №31-Л (далі - Договір №31-Л).

Відповідно до умов договору №31-Л, установник управління передає в управління Управителеві активи, наявні на балансі Установника управління на дату укладання цього Договору, а Управитель приймає в управління Активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів Установника управління (вигодонабувачі) за рахунок Активів. Перелік Активів наведено в додатку 1 до цього Договору (п.1.1. Договору №31-Л).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що серед інших активів переданих у довірчу власність від третьої особи до відповідача-1 є право вимоги за Кредитним договором, укладеним між третьою особою та позивачем, а також похідним від нього договором забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором - Іпотечним договором, укладеним між третьою особою та позивачем.

Таким чином, доводи апелянта, що банк не відступив Товариству з обмеженою відповідальністю "КСТ ГРУП Україна" права вимоги за кредитним договором та, відповідно, за договором іпотеки, колегією суддів визнано безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

При цьому, відповідно до умов зазначеного Договору№31-Л, відповідач-1 є довірчим власником отриманих в управління активів і має право: володіти, користуватися і розпоряджатися Активами, відповідно до законодавства України та зазначеного Договору.

Частиною 2 ст.316 Цивільного кодексу України встановлено, що право довірчої власності є особливим видом права власності, що виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Цивільний кодекс України у ч.2 ст.1029 містить правило, згідно з яким договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Договір №31-Л в п.1.2. встановлює, що відповідач-1 є довірчим власником отриманих в управління активів.

Відповідно до ст.1033 Цивільного кодексу України відповідач-1 діє без довіреності на виконання Договору №31-Л. Зі змісту ч.4 зазначеної статті Цивільного кодексу України вбачається, що ТОВ "ІК "ІФГ Капітал" здійснює від свого імені права на будь-яке майно, яке перебуває в його довірчій власності або в управлінні.

Враховуючи вищевикладене, Договір №31-Л укладено відповідно до вимог закону, а доказів його недійсності позивачем не надано.

Так, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області 15.04.2014 по справі №5010/2133/2011-22/80 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до Приватної фірми "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія" про стягнення заборгованості за кредитним договором №129/КВ-07 від 15.11.07р. на загальну суму 236 527,86 грн замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", як сторону у виконавчому провадженні №31906681, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" (далі - відповідач-1).

10 листопада 2015 року відповідач 1 надіслав Приватній фірмі "Софія" та Тисменицькій філії Приватної фірми "Софія" вимогу №755 щодо виконання основного зобов'язання - сплати боргу в сумі 237892,38 грн., який виник згідно з кредитним договором. Крім того, зазначено, що в разі несплати боргу, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Отримання цієї вимоги адресатами, підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 8,843), що спростовує твердження апелянта про неотримання вимог про сплату боргу.

24 березня 2016 року приватним нотаріусом Войтовським Валентином Сергійовичем Київського міського нотаріального округу винесено рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (індексний номер 29045296) та зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" право власності на предмет іпотеки, а саме ремонтної майстерні, що розташована вул.Височана, будівля №4 в м.Тисмениця, Івано-Франківська область, загальною площею 561,4 кв.м.

Як зазначає позивач зазначене рішення винесено з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про іпотеку" та положень Іпотечного договору.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка діяла на час укладення) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з п. 4.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та при несплаті або частковій несплаті процентів, при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлений кредитним договором строки.

Пунктом 4.3 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього Договору.

В пункті 4.4 Іпотечного договору зазначено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержатєлю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі цього Договору, у випадку настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1 цього договору, зокрема, шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання, відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 4.4.1. Іпотечного договору).

Таким чином, укладаючи Іпотечний договір, Іпотекодавець, позивач, надав згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апелянта, що державним реєстратором не враховано, що на спірне майно накладено арешт, що є підставою для відмови в державній реєстрації права власності, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Так, 15.09.2014 постановою заступника начальника державної виконавчої служби Тисменського районного управління юстиції накладено арешт майна, що є предметом іпотеки, а саме ремонтної майстерні, що розташована вул. Височана, будівля №4 в м.Тисмениця, Івано-Франківська область, загальною площею 561,4 кв.м.

Відповідно до частини 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч.7. ст. З Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувача, що не співпадає з іпотекодержателем.

Зміст іпотеки, згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», полягає в тому, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Враховуючи вищевикладене, накладений арешт, не може бути перешкодою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки накладання арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватної фірми "Софія", в особі Тисменицької філії Приватна фірма "Софія", залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/20241/17 без змін.

2.Матеріали справи №910/20241/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/20241/17.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.03.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Г.А. Жук