ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2018

Справа № 910/23738/17

За позовом Державного підприємства – Український державний інститут з проектування об’єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (03680, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 39/1)

до Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11 «А»)

про стягнення 189 930,70 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники: не викликались

встановив :

Державне підприємство – Український державний інститут з проектування об’єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області про стягнення 189 930,70 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 99 934,80 грн., інфляційні втрати – 81 173,90 грн. та 3% річних – 8822,00 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву Державне підприємство – Український державний інститут з проектування об’єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №20-13/667-13 від 09.12.2013 «Розроблення проектно-кошторисної документації поточного середнього ремонту з ліквідації зсуву укосу земляного полотна автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на 92+600 (праворуч)».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.01.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Вказана ухвала отримана сторонами 05.01.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

09.12.2013 між Державним підприємством – Український державний інститут з проектування об’єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (далі – позивач, виконавець) та Службою автомобільних доріг у Київській області (далі – відповідач, замовник) було укладено договір №20-13/667-13 від 09.12.2013 «Розроблення проектно-кошторисної документації поточного середнього ремонту з ліквідації зсуву укосу земляного полотна автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на 92+600 (праворуч)» (далі – договір), відповідно до умов п.1.1 якого виконавець зобов’язується у 2013 році надати послуги з розроблення проектно-кошторисної документації поточного середнього ремонту з ліквідації зсуву укосу земляного полотна автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на км. 92+600 (праворуч), а замовник – прийняти і оплатити такі послуги.

Термін здачі послуг визначається календарним планом надання послуг, який є невід’ємною частиною цього договору (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору замовник на протязі 15 днів від дня одержання акту здачі-приймання послуг підписує його та перевіряє належність його виконання і повертає виконавцю або надає мотивовану відмову від прийняття послуг з переліком недоліків в письмовому вигляді. Якщо замовник письмово не висунув мотивованих зауважень до проектно-кошторисної документації – вона вважається такою, що прийнята замовником без зауважень і підлягає оплаті. Якщо при здаванні-прийманні послуг будуть виявлені суттєві недоробки, що виникли з вини виконавця, замовник не підписує акт і затримує оплату послуг, наданих з порушенням.

Ціна цього договору становить 99 934,80 грн., у тому числі ПДВ – 16 655,80 грн. (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання наданих виконавцем послуг, які складаються виконавцем і подаються для підписання замовнику до 25 числа поточного місяця. Замовник перевіряє реальність акту і підписує в частині фактично наданих обсягів послуг. До акту наданих послуг додаються виконавчі кошториси з усіма підтверджуючими документами та технічний звіт.

Згідно з п. 4.3 договору замовник здійснює платежі (по мірі надходження коштів з держбюджету на рахунок замовника), після підписання сторонами акту наданих послуг протягом 7 робочих днів.

Відповідно до п. 6.1.1 договору замовник зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (по актам здачі-приймання проектно-кошторисної документації, відповідно договірних цін (по мірі надходження коштів з держбюджету на рахунок замовника).

За умовами п. 6.3.3 виконавець зобов’язаний виконати та передати замовнику проектно-кошторисну документацію, яка задовольняє умовам договору, завданню на проектування і належним чином оформлена у термін, згідно затвердженого календарного плану.

В разі затримки оплати прийнятих замовником послуг згідно п. 4.3 , після надходження коштів з держбюджету на рахунок замовника, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення від вартості несплачених в термін послуг, але не більше подвійної ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня (п. 7.5 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014, але до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором (п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2013).

На виконання умов договору позивачем були надані вказані послуги на суму 99 934,80 грн., що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт (послуг) №192 від 30.12.2014, який підписаний та скріплений печатками товариств.

Матеріали справи містять вимогу позивача вих. №1281-01 від 05.12.2017 щодо сплати заборгованості на суму 99 934,80 грн., яка була отримана відповідачем 05.12.2017, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Служби автомобільних доріг у Київській області на вказаній вимозі.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, як і доказів сплати заборгованості.

Зважаючи на вищевикладене позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача 189 930,70 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 99 934,80 грн., інфляційні втрати – 81 173,90 грн. та 3% річних – 8822,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вказує на неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати отриманих послуг за договором №20-13/667-13 від 09.12.2013 «Розроблення проектно-кошторисної документації поточного середнього ремонту з ліквідації зсуву укосу земляного полотна автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на 92+600 (праворуч)».

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем були надані вказані послуги на суму 99 934,80 грн., що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт (послуг) №192 від 30.12.2014, який підписаний та скріплений печатками товариств без будь-яких зауважень.

Згідно з п. 4.3 договору замовник здійснює платежі (по мірі надходження коштів з держбюджету на рахунок замовника), після підписання сторонами акту наданих послуг протягом 7 робочих днів.

Доказів сплати відповідачем вказаної суми матеріали справи не містять.

Таким чином з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, виконав роботи за відповідну плату згідно умов договору, а відповідач в порушення умов договору не сплатив на користь позивача повну вартість виконаних робіт, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 99 934,80 грн.

При цьому акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) №192 від 30.12.2014 був підписаний та скріплений печатками сторін без будь-яких зауважень.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 99 934,80 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 81 173,90 грн. та 3% річних у розмірі 8822,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11 «А», код 26345736) на користь Державного підприємства – Український державний інститут з проектування об’єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (03680, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 39/1, код 05416892) основну заборгованість у сумі 99 934 (дев’яносто дев’ять тисяч дев’ятсот тридцять чотири) грн. 80 коп., інфляційні втрати у сумі 81 173 (вісімдесят одну тисячу сто сімдесят три) грн. 90 коп., 3% річних у сумі 8822 (вісім тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2848 (дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 96 коп., видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 12.03.2018.

Суддя В.О. Демидов