РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2018Справа № 910/23653/17
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"
доПублічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
простягнення 25 421 грн 70 коп.
Представники:не викликались,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" з вимогами до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення 25 421 грн 70 коп. заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, в тому числі: 12 098 грн 17 коп. основного боргу, 3 109 грн 73 коп. пені, 9 167 грн 72 коп. інфляційних втрат та 1 046 грн 08 коп. 3 % річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість з оплати вартості використаної електроенергії за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року у розмірі 12 098 грн 17 коп., крім того у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 3 109 грн 73 коп. пені, 9 167 грн 72 коп. інфляційних втрат та 1 046 грн 08 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 відкрито провадження у справі № 910/23653/17, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

19.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

31.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

12.02.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2013 між Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/12/13-ор, відповідно до церв якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме нерухоме майно загальною площею 12 547,5 кв.м. (А-2-адміністративна будівля; а, а1, а" - ганок, А1-1-перехід; Б-2-овочесховище; б1- ґанок, б - сходи, бІІ-бVІ - навіси, бVІІ- вхід у підвал, бVІІІ - естакада I- мощення; № 1 -4-огорожа), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 169.

12.12.2013 між Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (балансоутримувач за договором) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (орендар за договором) укладено договір відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в (далі - договір відшкодування витрат), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію електромереж та інших комунікацій оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, яке є предметом договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/12/13- ор від 12.12.2013 (надалі - орендоване майно), а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах блансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі орендованого майна

Згідно з пунктом 2.2.3 договору відшкодування витрат орендар зобов'язується не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату передбачену цим договором на рахунок балансоутримувача орендованого майна, або організації, що обслуговує орендоване Майно, а також відшкодовувати плату за комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами підприємств, що здійснюють надання таких комунальних послуг.

При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Строк дії цього договору дорівнює терміну дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/12/13-ор від 12.12.2013 (пункт 5.1 договору пр. відшкодування витрат).

26.12.2014 між Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/12/13-ор від 12.12.2013, відповідно до умов якої у відповідності до пункту 10.3 договору та статей 598, 604, 651, 654 Цивільного кодексу України, сторони прийшли до згоди розірвати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/12/13-ор від 12.12.2013 за угодою сторін з 26.12.2014.

26.12.2014 між Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" укладено додаткову угоду до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, відповідно до умов якої, у відповідності до пункту 5.2. договору та статей 598, 604, 651, 654 Цивільного кодексу України, сторони прийшли до згоди розірвати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013 за угодою сторін з моменту фактичної передачі майна орендодавцю у відповідності до пункту 10.9 договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/12/13-ор від 12.12.2013.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди до договору про відшкодування витрат з моменту розірвання договору сторони не вважають себе пов'язаними якими-небудь правами і обов'язками, що виникають з договору. Всі зобов'язання і вимоги сторін одна до одної, що виникли з договору, в т.ч. невиконані, дійсні та існуючі на дату розірвання договору вважаються припиненими угодою сторін, окрім зобов'язання орендаря сплатити заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №12/12/13-в від 12.12.2013у відповідності до умов договору.

26.12.2014 Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" підписано акт приймання-передачі за договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/12/13-ор від 12.12.2013, відповідно до умов якого орендар повернув орендодавцеві, а орендодавець прийняв орендоване майно за договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги виконавця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013 позивачем, листом № 757 від 06.01.2015 відповідно до фіскального чеку № 5392 від 17.01.2015, були направлені на адресу відповідача акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1252 від 31.12.2014 та рахунок на оплату № 1236 від 31.12.2014 на загальну суму 12 098 грн 17 коп.

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості компенсації витрат за активну та реактивну електроенергію за грудень 2014 року, та вартості технічного обслуговування системи електрообладнання, утримання мереж використання газопроводу за листопад 2014 року, згідно з договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 098 грн 17 коп., що також не спростовано відповідачем, оскільки відповідачем не надано суду доказів оплати вартості компенсації витрат за активну та реактивну електроенергію за грудень 2014 року, та вартості технічного обслуговування системи електрообладнання, утримання мереж використання газопроводу за листопад 2014 року на зальну суму 12 098 грн 17 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг у грудні 2014 року за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013 та факту наявності заборгованості з оплати вартості компенсації витрат за активну та реактивну електроенергію за грудень 2014 року, та вартості технічного обслуговування системи електрообладнання, утримання мереж використання газопроводу за листопад 2014 року розмірі 12 098 грн 17 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 12 098 грн 17 коп.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності у позивача права на стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, за грудень 2014 року, у зв'язку з тим, що майно, яке було об'єктом оренди за оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/12/13-ор від 12.12.2013, було реалізовано 26.12.2014, не приймаються судом до уваги, оскільки реалізація позивачем нерухомого майна 26.12.2014 не звільняє відповідача від обов'язку щодо відшкодування позивачу витрат на обслуговування та експлуатацію електромереж та інших комунікацій за період фактичного користування відповідачем орендованим майном, а саме до 26.12.2014 включно.

Також суд не приймає до уваги, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про сплив строку позовної давності до вимог про нарахування заборгованості за рахунками № 193 від 17.03.2014, № 390 від 30.04.2014, № 502 від 31.05.2014, № 612 від 02.06.2014, № 613 від 07.07.2014, № 833 від 31.08.2014, № 951 від 30.09.2014, № 1043 від 31.10.2014 та № 1124 від 30.11.2014, оскільки як вбачається з матеріалів позовної заяви № 575 від 26.12.2017, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за грудень 2014 року на підставі виставленого рахунку на оплату № 1236 від 31.12.2014 на загальну суму 12 098 грн 17 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг у грудні 2014 року за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013 позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 109 грн 73 коп. пені, нарахованої за період прострочення з 06.01.2015 по 06.07.2015, 9 167 грн 72 коп. інфляційних втрат та 1 046 грн 08 коп. 3 % річних, нарахованих за період з 06.01.2015 по 22.11.2017.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення пені за період прострочення з 06.01.2015 по 06.07.2015 позивач посилається на положення пункту 2.2.3. договору про відшкодування витрат, відповідно до якого передбачено, що при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, з урахуванням додаткової угоди до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013 та акту приймання-передачі за договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/12/13-ор від 12.12.2013, закінчився 26.12.2014, при цьому сторони не узгодили, що договір в частині нарахування пені діє до повного виконання орендарем зобов'язань за договором, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 109 грн 73 коп. пені, нарахованої за період прострочення з 06.01.2015 по 06.07.2015, визнається судом не обґрунтованими, оскільки пеня нарахована за період, коли умови договору щодо їх застосування вже не діяли. Також, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов'язку щодо сплати вартості понесених позивачем витрат на утримання орендованого майна після закінчення строку дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасно внесенні плати у розмірі 3 109 грн 73 коп., нарахованої за невиконання зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 12/12/13-в від 12.12.2013, вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 167 грн 72 коп. інфляційних втрат та 1 046 грн 08 коп. 3 % річних, нарахованих за період з 06.01.2015 по 22.11.2017, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної Академії Аграрних Наук України" (52052, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Горького, вулиця Наукова, будинок 8, ідентифікаційний код 03374617) заборгованість у розмірі 12 098 (дванадцять тисяч дев'яносто вісім) грн 17 коп., 3% річних у розмірі 1 046 (одна тисяча сорок шість) грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 167 (дев'ять тисяч сто шістдесят сім) грн 72 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) грн 28 коп.

3. В іншій частині позову, щодо заявлених вимог в частині стягнення 3 109 грн 73 коп. пені, відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б. Плотницька