ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 року Справа № 904/10378/16

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

учасники справи

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

представник ОСОБА_3, довіреність №007.1Др-27-0318 від 01.03.2018, адвокат;

Відповідач ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

представник ОСОБА_4, довіреність №83 від 16.08.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 у справі №904/10378/16 (суддя Суховаров А.В., повне рішення складено 11.12.2017)

у справі

про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 акціонерне товариство "ДНІПРОГАЗ" (надалі позивач, апелянт) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою та просило визнати недійсним рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №32/01-14/06-16 від 27.09.2016 у справі №15/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Позовні вимоги обгрунтовані неповним встановленням відповідачем обставин справи та невідповідності висновків фактичним обставинам справи, відсутністю порушень з боку позивача вимог чинного законодавства при припиненні газопостачання побутовим споживачам.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017, з яким погодився суд апеляційної інстанції у постанові від 15.05.2017, позов було задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 вказані судові акти було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 (суддя Суховаров А.В.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ" до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при припиненні газопостачання побутовим споживачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивач діяв всупереч положенням нормативно-правових актів, що було встановлено при розгляді справи адміністративною колегією, та така поведінка позивача була б неможливою при наявності конкуренції на відповідному ринку.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставинам справи, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд невірно встановив обставини справи та побутові споживачі були належним чином повідомлені про припинення газопостачання;

- інший постачальник газу діяв би таким же способом, оскільки вказані споживачі мали значну заборгованість за спожитий газ, сплачувати яку в добровільному порядку відмовлялися, не забезпечували доступ до своїх газових приладів, та відмовлялися від прийняття повідомлень про наявність боргу та про припинення газопостачання і від підпису на повідомленнях про свою відмову, про що 05.03.2018 надав нотаріально посвідчені заяви свідків.

15.12.2017 набрав чинності Закон Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VІІІ та відповідно до п.9 ч.1 ст. 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 у справі №904/10378/16. Сторонами надано відзив та заперечення на нього, заяв про відвід колегії суддів не надходило.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Рішенням №32/01-14/06-16 від 27.09.2016 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яке ухвалено Адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №15/06-03-1/16:

- визнано, що ОСОБА_2 акціонерне товариство "Дніпрогаз" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в територіальних межах м. Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське та радгоспу "Дзержинець" Дніпропетровської області), на якій розташовані газорозподільчі мережі, у період з липня 2014 року по поточний період 2016;

- визнано дії Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" щодо безпідставного припинення газопостачання побутовим споживачам, зокрема, 18.02.2016 року ОСОБА_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та 29.12.2015 року ОСОБА_5, яка мешкає: м. Дніпро, проспект Слобожанський (раніше пр. ім. газети "Правда")АДРЕСА_2, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на ОСОБА_2 акціонерне товариство "Дніпрогаз" штраф - 68000 грн;

- зобов'язано ОСОБА_2 акціонерне товариство "Дніпрогаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення у десятиденний строк дій, визначених законодавством у сфері газопостачання країни, які спрямовані на відновлення газопостачання гр. ОСОБА_5, яка мешкає: м. Дніпро, проспект Слобожанський (раніше пр. ім. газети "Правда")АДРЕСА_3.

З вказаним рішенням Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі відповідач) не погодився позивач, звернувся до суду з позовом та просить визнати його недійсним.

Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача розгляд справи №15/06-03-1/16 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочато за розпорядженням адміністративної колегії відділення від 25.03.2016 за заявою споживача ОСОБА_6 із повідомленням про факт безпідставного припинення цьому споживачу газопостачання. Після початку розгляду справи предметом дослідження також були дії позивача щодо припинення газопостачання іншому споживачу - ОСОБА_5

Розслідуванням АМК встановлено та зясовано судом при розгляді цієї справи, що 05.11.2014 року споживачу ОСОБА_6 за адресою РобочаАДРЕСА_4 м. Дніпро працівниками позивача вручено попередження про припинення газопостачання та наявність заборгованості (а.с.35 т.1).

З огляду на порушення строків оплати за надані послуги газопостачання, внаслідок чого у споживача утворилась заборгованість перед газопостачальною організацією, 25.12.2014 представниками ПАТ Дніпрогаз припинено газопостачання споживачу ОСОБА_6 шляхом встановлення скоби на кран плити газової (ПГ) №С10713839, про що складено акт припинення газопостачання №2251. Акт підписано двома представниками позивача, щодо підпису споживача зазначено «отказ квартиранта, оставлен на столе» (а.с.36 т.1).

15.02.2016 працівниками газопостачальника складено акт про відсутність допуску до газових приладів №339 (а.с.44 т.1).

18.02.2016 після отримання доступу до помешкання побутового споживача ОСОБА_6 представниками ПАТ Дніпрогаз (Оператора ГРМ) було виявлено факт самовільного відновлення газопостачання та складено акт про порушення №22, який, у звязку з відмовою від підпису споживача, було підписано представником Оператора ГРМ та представником балансо-утримувача будинку (а.с.46 т.1).

Представниками газопостачальної організації припинено газопостачання споживачу шляхом механічного від'єднання ПГ-4 від системи газопостачання, про що складено відповідний акт №271 від 18.02.2016 з посиланням на самовільне відновлення споживачем газопостачання, акт підписаний споживачем із зауваженнями щодо відсутності самовільного підключення.

На підставі вказаного акту комісією газопостачальника було донараховано споживачу ОСОБА_6 вартість необлікованого обсягу природного газу в звязку з несанкціонованим відновленням газопостачання в сумі 670,46 грн, з чим споживач погодився та оплатив вказану суму.

За заявою ОСОБА_6 від 29.02.2016 газопостачання було відновлено позивачем безоплатно, про що складений акт на включення газу від 09.03.2016.

Відповідно іншого заявника встановлено, що згідно картки особового рахунку споживача ОСОБА_5 оплата послуг з газопостачання за адресою м. Дніпро, проспект Слобожанський (раніше пр. ім. газети "Правда")АДРЕСА_5 не здійснювалась, часткові стягнення боргу відбувались на підставі судових рішень за позовами ПАТ Дніпрогаз, які споживачем повністю не виконано.

Згідно доповідної записки контролера, 14.02.2013 року нею було вручено споживачу ОСОБА_5 письмове попередження про заборгованість та припинення газопостачання, яке було отримано, але від підпису споживач відмовився (а.с.26 т.1).

Посилаючись на заборгованість, 07.07.2014 року позивачем було складено акт №1403 про припинення газопостачання у квартирі споживача ОСОБА_5 шляхом встановлення скоби та опломбування. Акт підписано двома представниками газопостачальника, підписи абонента відсутні (а.с.52 т.1).

23.12.2015 року споживачем ОСОБА_5 було надано доступ представникам ПАТ Дніпрогаз до квартири, про що було складено акт №76, в якому зазначено про порушення Кодексу газорозподільних систем «самовільний зрив пломби, встановленої за борги». Акт підписано трьома представниками позивача, представником КП ЖЄРП Індустріального району та зазначено, що споживач від підпису відмовився (а.с53 т.1).

Посилаючись на несанкціоноване відновленням газопостачання, 29.12.2015 року представниками газопостачальної організації припинено газопостачання шляхом механічного від'єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи, про що складено акт №3052, один примірник якого надано споживачу. Акт підписано трьома представниками газопостачальника, зі сторони споживача ОСОБА_7 підписала із запереченнями (а.с.54 т.1).

На даний час газопостачання споживачу ОСОБА_5 не відновлено з посиланням на заборгованість 2 765,10 грн за надані послуги з газопостачання.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням обставин справи в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга необґрунтована, з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно приписів пункту 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; тощо.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, розглядаючи позов про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України, суд зобов'язаний перевірити наявність чи відсутність визначених законом підстав для визнання рішення Антимонопольного комітету України недійсним.

Оскаржуваним рішенням Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України позивача було визнано монополістом на відповідному ринку з постачання природного газу, що останнім не оспорюється.

Спірні правовідносини між постачальником природного газу та його побутовими споживача регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 №476; надалі - Правила), які були чинними до 16.07.2016, Кодексом газорозподільних систем, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2494 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824 (надалі Кодекс), положення яких є обовязковими як для споживачів, так і газопостачальних організацій.

Згідно з пунктом 6 Правил газопостачання припиняється у разі, зокрема: порушення споживачем строків сплати за надані послуги з газопостачання, встановлених у пункті 17 цих Правил; самовільного використання газу споживачем; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо.

Відповідно до пункту 19 Правил, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальна організація протягом наступних п'яти днів не отримала повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання.

У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальна організація має право відключити споживача від газопостачання.

Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання.

Відповідно до пункту 7 Правил припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі.

У разі самовільного відновлення споживачем газопостачання здійснюється механічне від'єднання відводу газопроводу від діючого газопроводу.

Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

Згідно з пунктом 34 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за, зокрема, несвоєчасне внесення плати за надані послуги з газопостачання; самовільне підключення до системи газопостачання; зривання пломб на газових приладах та пристроях, опломбованих газопостачальним або газорозподільним підприємством.

Відповідно до пункту 35 Правил про порушення, допущені споживачем під час користування газом, відповідальні представники газотранспортної (газопостачальної) організації складають акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

На підставі акта визначається розмір завданих споживачем збитків, які відшкодовуються ним відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 29 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №938 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 №119; далі Типовий договір), виконавець має право, зокрема, припиняти постачання газу споживачеві у разі, зокрема: несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 Правил газопостачання; самовільного використання газу споживачем; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо.

Пунктом 33 Типового договору встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за, зокрема, несвоєчасне та/або не в повному розмірі внесення плати за надані послуги з газопостачання; самовільне підключення до системи газопостачання; зривання пломб на газових приладах і пристроях, опломбованих виконавцем.

Відповідно до пункту 36 Типового договору про факти порушення, допущені споживачем під час користування газом, представники виконавця в його присутності складають акт у двох примірниках, на підставі якого визначається розмір збитків, завданих споживачем. Один примірник акта залишається у споживача.

Згідно з пунктом 37 Типового договору в разі відмови споживача від підписання акт підписується представниками виконавця у кількості не менш як трьох осіб з відміткою про таку відмову. Крім представників виконавця акт повинен бути підписаний іншими двома незаінтересованими особами (іншими споживачами) за умови посвідчення їх особи.

Аналогічні положенні містить і Кодекс ГРМ, що набрав чинності 04.12.2015.

Як встановлено судом вище, акти про первісне припинення газопостачання побутовими споживачами ОСОБА_6 (акт від 25.12.2014 за №2251) та ОСОБА_5 (акт від 07.07.2014 року за №1403) підписані не були, та відмова від підписання не була оформлена газопостачальником відповідно до вище наведених приписів нормативно-правових актів у даній сфері, як і не надано належних доказів повідомлення споживача ОСОБА_5 про наявність заборгованості (підпису побутового споживача про отримання повідомлення або поштове повідомлення про вручення поштового відправлення).

Посилання позивача на заяви свідків, що надані ним при розгляді справи в апеляційній інстанції, які вказують на обставини припинення газопостачання цим споживачам, не можуть замінити належного оформлення відмови споживача від підпису, як це передбачено умовами Типового договору, оскільки такі обставини у справі повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, що вище названі акти оформлені з порушенням вимог Правил та Типового договору, тому не можуть бути прийняті судом як належні докази первісного припинення газопостачання цим споживачам, а, отже, і підтвердженням порушення останніми Правил щодо самостійного відновлення газопостачання, та підставами для повторного припинення газопостачання.

Кодексом ГРМ визначено, що самовільне відновлення газопостачання є порушенням, яке кваліфікується як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок якого здійснюється нарахування необлікованих об'ємів (обсягів) природного газу.

У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 розділу XI, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 11 до цього Кодексу. Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає:

- місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення;

- дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде

розглядатися складений акт про порушення;

- контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації

щодо часу та місця засідання комісії).

За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.

При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об'єму та обсягу природного газу і його вартості.

Акт про порушення, акт-розрахунок та рахунок на сплату вартості необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу, а також документи, які підтверджують факт їх отримання споживачем (несанкціонованим споживачем), та інші документи, пов'язані з актом про порушення, зберігаються Оператором ГРМ не менше трьох років від дати оформлення акта про порушення.

Втім, акти про порушення №339 від 15.02.2016 та №76 від 23.12.2015 не розглядались комісією з розгляду актів про порушення.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, як при здійсненні розслідування Адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, так і при розгляді справи в суді не довів належними доказами повідомлення споживачів про наявну заборгованість та припинення їм газопостачання.

З огляду на встановлені факти суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що відповідачем законно визнано дії ПАТ Дніпрогаз щодо безпідставного припинення газопостачання побутовим споживачам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, оскільки при наявності конкуренції останній діяв би більш обачно, ретельно виконуючи всі вимоги чинного законодавства в сфері його діяльності.

При розгляді справи судом не встановлено підстав, визначених частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", з яких може бути скасовано рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вище встановленими судом обставинами справи щодо відсутності належних доказів повідомлення споживачів про наявність заборгованості та про первісне припинення газопостачання; наявність заборгованості, яка не визнана споживачем чи не встановлена судом (спірна заборгованість) сама по собі не є підставою для припинення газопостачання без дотримання процедури, встановленої законом.

На підставі викладеного, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Відтак, підстави для скасування або зміни рішення суду, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (апелянта) та суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок цих витрат із застосуванням розяснень п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 за №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 у справі №904/10378/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ" без задоволення.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складений 12.03.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна