ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2018

Справа № 910/17738/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»

про                     стягнення 666164,09 грн.,

за участі представників:

від позивача           – не з’явився;

від відповідача           – не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг в сумі 666164,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, у порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору про фінансовий лізинг №00010361 від 15.09.2014 неналежним чином виконував свої зобов'язання зі сплати лізингових платежів, внаслідок чого, позивач направив відповідачеві вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об’єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Проте станом на дату звернення позивача із розглядуваним позовом, відповідач не вчинив жодних дій щодо сплати заборгованості та повернення об’єкта лізингу. З цих підстав позивач просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 666164,09 грн. заборгованості за фактичний час користування об’єктом лізингу.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00010361 (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов’язався передати у розпорядження відповідача об’єкт лізингу - транспортний засіб типу Audi Q7 3,0 TDI, 2014 року виробництва, двигун №CRС188444, шасі №WAUZZZ4LXED037401 (надалі за текстом – «Об’єкт лізингу»), а відповідач зобов’язався прийняти об’єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом – «План відшкодування»), що становить невід’ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 67122,20 доларів США.

Відповідач відповідно до положень п.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі по тексту – «Умови лізингу»), що становлять невід’ємну частину Договору, зобов’язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Згідно з п.6.5. Умов лізингу, щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений Позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

Відповідно до п.8.3.2. Умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати Договір і витребувати Об’єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п.12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов’язувався повернути Об’єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Відповідно до п.13.1. Умов лізингу, якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення Об’єкту лізингу, позивач має право вилучити Об’єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п.13.6 Умов лізингу, відповідач був зобов’язаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов’язані із вилученням Об’єкту лізингу.

Згідно з п.12.6.1. Умов лізингу, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та на повернення Об’єкту лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов’язання зі сплати перевищує 30 днів.

Відповідно до п. 8.3.1. Умов лізингу, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, Договір підлягає розірванню.

Відповідно до п.12.6.1. Умов лізингу сторони домовились, що невиконання зобов’язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов’язання за цим Договором.

Як вбачається із матеріалів справи, Листом вих.№00010361 від 04.11.2015 відповідачу було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об’єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору.

Пунктом 12.8. Умов лізингу сторони погодили, що після розірвання Договору позивач має право негайно скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів незалежно від дати їхньої сплати.

Відповідно до п.12.9. Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов’язувався повернути Об’єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Крім того, п.8.2.2. та п.8.3.2. Договору встановлено обов’язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги.

Згідно п.12.13 Умов лізингу сторони погодили, що Договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу відповідача.

Суд зазначає, що оскільки вимога відповідачеві була надіслана 06.11.2015, то датою припинення договору є 16.11.2015, як то передбачено п.12.13 Умов лізингу. Останнім днем повернення об’єкту лізингу є – 20.11.2015.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 04.05.2016 у справі №910/5182/16 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Хоса-Плекс Україна» про стягнення заборгованості в розмірі 441497,38 грн. за період з листопада 2015 року по березень 2016 року, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 214941,76 грн. заборгованості, 173256,88 грн. плати за фактичний час користування об’єктом лізингу, 6648,54 грн. пені, 2318,42 грн. 3% річних, 6886,12 грн. інфляційних втрат. Вказаним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про фінансовий лізинг №00010361 від 15.09.2014 та встановлено факт розірвання вказаного договору, а відтак і обов’язок відповідача повернути об’єкт лізингу.

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 31.05.2016.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд при розгляді даної справи, приймає факт встановлення господарським судом міста Києва у справі №910/5182/16 належного виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору лізингу та факт розірвання вказаного договору у зв’язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань.

Наразі позивач зазначає, що відповідачем не виконано свого обов’язку із повернення об’єкта лізингу внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування об’єктом лізингу за період з квітня 2015 року по вересень 2017 року.

За приписами ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов’язання виконав належним чином, зокрема надав відповідачу предмет лізингу, проте відповідач у строк, встановлений договором, зобов’язань щодо сплати лізингових платежів належним чином не виконав, в наслідок чого відповідач звернувся до позивача із Листом вих.№00010361 від 04.11.2015 відповідачу було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об’єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору.

Відповідно до абзацу 2 п.6.18. Умов лізингу сторони домовились, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативи Порше Лізинг України відповідно до пункту 12, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об’єктом лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи в період з квітня 2015 по вересень 2016 відповідач користувався об’єктом лізингу та не повернув його позивачу, в зв’язку з чим позовні вимоги про стягнення 666164,09 грн. плати за фактичний час користування об’єктом лізингу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема щодо повернення об’єкту лізингу чи сплати коштів за час фактичного користування об’єктом лізингу у період з квітня 2016 року по вересень 2017 року.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010, Додаткові угоди до договору №8 від 09.01.2013 та №224 від 10.08.2015 та Акт надання послуг від 15.09.2017.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» (04074, м. Київ, вул. Мукачівська, 9; ідентифікаційний код 34679100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (02152, м. Київ, пр-кт П. Тичини, 1В; ідентифікаційний код 35571472) 666164 (шістсот шістдесят шість тисяч сто шістдесят чотири) грн. 09 коп. заборгованості, 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правову допомогу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 9992 (дев’ять тисяч дев’ятсот дев’яносто дві) грн. 46 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 15.03.2018

Суддя                      Я.В. Маринченко