ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

15.03.2018

Справа № 910/2810/18

за позовом Охтирської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок

відповідачів: 1. Сумської обласної ради

2. Сумського обласного управління лісового та мисливського господарства

про визнання права користування мисливськими угіддями

Суддя Спичак О.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Охтирська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок звернулась до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів 1. Сумської обласної ради та 2. Сумського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання права користування на законних підставах мисливськими угіддями площею 2,2 тис.га у загальному складі мисливських угідь загальною площею користування 86 605 га та термін, визначений рішенням від 26.07.1997р. Сумської обласної ради (із змінами, внесеними рішеннями від 27.02.2012р. та від 07.07.2017р. Сумської обласної ради).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невизнання та порушення відповідачами права користування Охтирської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок мисливськими угіддями площею 2,2 тис.га, що входять у загальний склад угідь, переданих у користування згідно чинного рішення відповідача 1.

Разом з позовною заявою Охтирською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Сумській обласній раді вчиняти дії щодо передачі у користування інших осіб спірних мисливських угідь.

Судом було розглянуто та залишено без задоволення заяву Охтирської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок про забезпечення позову. При цьому, суд виходив з наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проте, Охтирською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення відповідачем 1 дій, які б могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з огляду на доказову необґрунтованість заяви Охтирської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Охтирської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок про вжиття заходів забезпечення позову.

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Спичак О.М.