ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2018

Справа № 911/3701/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом           Головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенергосервіс»

про                     стягнення 10051,78 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Головне управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради звернулось до господарського суду Київської області Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенергосервіс» про стягнення 10051,78 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч умов укладеного між сторонами Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №460 від 08.01.2014, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання зі сплати орендної плати за період з травня 2016 року по липень 2016 року у зв’язку з чим у останнього утворилась заборгованість по орендній платі в розмірі 8002,01 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, на вказану заборгованість, у зв’язку з простроченням оплати відповідачем орендної плати, позивачем на підставі п.3.4 Договору нараховано пеню в розмірі 2049,77 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3701/17 позовну заяву із доданими до неї документами надіслано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

У господарському суді міста Києва згідно автоматизованого розподілу позовна заява №911/3701/17 надійшла на розгляд до судді Маринченка Я.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.01.2018 позовну заяву Головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 29.01.2018, для подання відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 08.02.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 12.02.2018. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 12.02.2018.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.01.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01601, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №252 із відміткою про повернення у зв’язку з відсутністю адресата.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.01.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 3 ст.285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що 08.01.2014 між Головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваенергосервіс» (орендар) укладений Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №460, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно комунальної власності територіальної громади м. Борисполя (майно), площею 40,9 кв. м та установку повірки лічильників води УВЛ15/25 за адресою: вул. Дзержинського, 10 у будівлі, що перебуває на балансі Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» (балансоутримувач), ринкова вартість якого визначена приватним підприємством «Авто-експрес» і згідно зі звітом про оцінку на 01.11.2013 становить: нежитлового приміщення площею 3,6 кв. м – 13450 грн. (без ПДВ); нежитлового приміщення 37,3 кв. м – 139350 грн. (без ПДВ), установка повірки лічильників води УВЛ15/25 заводський номер №075415000 – 44820 (без ПДВ).

Відповідно до п.1.3 Договору, передача майна в оренду здійснюється за актом передачі-приймання, в якому зазначається стан майна, що орендується, та інші відомості за узгодженням сторін.

За умовами п.3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Борисполя, затвердженої рішенням міської ради від 25.02.2010 №7525-63-V «Про затвердження Положення про порядок передачі в оренду об’єктів комунальної власності територіальної громади м. Борисполя» та рішення міської ради від 20.12.2011 №1551-19-VI і становить за перший базовий місяць оренди січень 2014 року (без ПДВ) – 1656,73 грн.

Згідно з п.3.3 Договору, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п.3.6 Договору, орендна плата перераховується до головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету у розмірі 100 відсотків щомісяця, не пізніше 5 числа, наступного за звітним.

Пунктом 3.7 Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи дату оплати.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом передачі-приймання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов’язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції (п.3.9 Договору).

У відповідності до п.5.2 Договору, орендар зобов’язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.9.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.10.1 Договору, цей договір укладено терміном на 1 (один) рік, що діє з 08.01.2014 до 07.01.2015 включно.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлові приміщення комунальної власності територіальної громади м. Борисполя за адресою: вул. Дзержинського, 10 площею 3,6 кв. м та 37,3 кв. м, та установку повірки лічильників води УВЛ15/25, що підтверджується актом передачі-приймання нежитлових приміщень від 08.01.2014.

В подальшому, між сторонами було укладено Додатковий договір від 08.01.2015 до Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 08.01.2014 №460, яким, зокрема було продовжено строк дії договору на 1 (один) рік з 08.01.2015 по 07.01.2016 включно.

Додатковою угодою №2 від 22.02.2016 до Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 08.01.2014 №460, сторонами було погоджено продовжити строк дії договору на 1 (рік) по 07.01.2017 включно.

Разом з тим, 15.07.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про розірвання Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 08.01.2014 №460.

Відповідно до п.2 вказаного Договору, нежитлове приміщення та установка повірки лічильників води УВЛ15/25 повертається головному управлінню житлово-комунального господарства виконавчого органу комітету Бориспільської міської ради по акту прийому-передачі, який оформлюється у строк не пізніше 5 (п’яти) днів з моменту набуття чинності даним договором.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту передачі-приймання нежитлових приміщень, відповідач повернув позивачеві орендоване майно 15.07.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду та користування відповідачем вказаним нежитловим приміщенням, зокрема у період з травня 2016 року по липень 2016 року, за який позивачем нараховано до сплати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст.285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, на підставі положень діючого законодавства та умов договору, на відповідача покладений обов’язок зі сплати орендної плати.

Матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача за договором №460 від 08.01.2014 за період травня 2016 року по липень 2016 року в розмірі 8002,01 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами не надано.

Відповідно до положень ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8002,01 грн. заборгованості зі сплати орендної плати.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2049,77 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 3.7 Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи дату оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем при здійсненні вказаного нарахування допущено арифметичні помилки, а також невірно визначено періоди нарахування, зокрема оскільки п.3.6 договору визначено обов’язок відповідача сплачувати орендну плату щомісячно, не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, то відповідно прострочення зі сплати орендної плати за травень 2016 року у відповідача почалось з 06.06.2016, за червень 2016 року з 06.07.2016, а за липень 2016 року з 06.08.2016.

Так, враховуючи розірвання між сторонами договору оренди з 15.07.2016, суд зазначає про відсутність правових підстав для нарахування відповідачу пені на заборгованість, прострочення зі сплати якої у відповідача виникло після припинення дії договору оренди, а саме за липень 2016 року.

Відтак, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми пені на заборгованість зі сплати орендної плати за травень та червень 2016 року, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача пені у розмірі 961,34 грн.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129 ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенергосервіс» (01601, м. Київ, пров. Рильський, 10-12; ідентифікаційний код 38727079) на користь Головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради (8300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 72, кім.406; ідентифікаційний код 36359583) 8002 (вісім тисяч дві) грн. 01 коп. заборгованості, 961(дев’ятсот шістдесят одну) грн. 34 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) грн. 75 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 16.03.2018

Суддя                      Я.В. Маринченко