ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа № 926/2213/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Мирутенко О.Л.

секретар судового засідання: Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київстар" (надалі ПрАТ "Київстар"), б/н від 13.12.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/6099/17 від 22.12.2017р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 30.11.2017р., суддя О.В. Гончарук, повний текст складено 04.12.2017р.

у справі № 926/2213/17

за позовом: квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці (надалі КЕВ м. Чернівці), м. Чернівці

до відповідача: ПрАТ "Київстар", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України, м. Київ

за участі військової прокуратури Західного регіону України

про усунення перешкод в користуванні майном

за участю учасників справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шумський Н.М. - представник (довіреність №235 від 17.03.2017р.)

від третьої особи: Шведа О.Б. - представник (довіреність № 220/354/д від 20.11.2017р.)

від прокуратури: Гальчинський С.О. - військовий прокурор (посвідчення № 036378 від 27.11.2015р.)

Відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся з позовом до ПрАТ "Київстар" про усунення перешкод в користуванні майном, а саме просить: зобов'язати ПрАТ "Київстар" усунути перешкоди в користуванні КЕВ м. Чернівці нерухомим майном - об'єктами будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, яке розташоване за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, шляхом демонтажу обладнання базової станції - ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 30.11.2017р. у справі № 926/2213/17 позов задоволено. Зобов'язано ПрАТ "Київстар" усунути перешкоди в користуванні КЕВ м. Чернівці нерухомим майном - об'єктами будівлі №4 (літ. А), Гарнізонний будинок офіцерів, військового містечка №101, яке розташовано за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, шляхом демонтажу обладнання базової станції - ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку. Стягнуто з ПрАТ "Київстар" на користь КЕВ м. Чернівці 1 600,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський виходив з того, що припинення договору (як правової підстави для користування майном) є підставою для припинення прав та обов'язків сторін, їх взаємних зобов'язань за цим договором, а в даному випадку - для повернення майна та вивезення обладнання відповідачем за вимогою позивача для можливості безперешкодного користування власником своїм майном на свій розсуд.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПрАТ "Київстар" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не доведено права користування об'єктом нерухомого майна та земельною ділянкою, які розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна,6, відтак необґрунтовано належного права звернення до суду з позовом в порядку ст. 396 ЦК України. Окрім того, вважає, що прокурором необґрунтовано наявності підстав представництва інтересів держави для вступу у дану справу.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав заяву № 494 від 26.02.2018р. (зареєстрована в канцелярії суду за вх№ 01-04/1404/18 від 27.02.2018р.) про неможливість забезпечити представника в судове засідання 27.02.2018р., просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, зокрема зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку щодо демонтажу та вивезення майна за межі військового містечка, протягом двох тижнів з моменту припинення договору, порушує права позивача щодо реалізації наданих його повноважень стосовно утримання та використання свого майна (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/952/18 від 05.02.2018р.).

Представник третьої особи в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив в усному порядку, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/355/18 від 17.01.2018р.). Зокрема, зазначає, що предмет даної справи стосується усунення перешкод у користуванні майном, яке належить Міністерству оборони України та знаходиться на праві оперативного управління у КЕВ м. Чернівці, тому прокурор за своєю ініціативою вступив у справу, порушену за позовом КЕВ м. Чернівці, для представництва інтересів держави, оскільки у даному випадку порушено майнові інтереси держави.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

КЕВ міста Чернівці є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади Міністерства оборони України.

14.05.2009 між КЕВ м. Чернівці (виконавець) та ПрАТ «Київстар» (замовник) укладено договір №19ДДНМЗ, з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах міністерства оборони України, військове містечко №101, будівля №4 (літ. А), Гарнізонний будинок офіцерів, яка розташована за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6 (а.с. 12-14).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору виконавець зобов'язався надати послуги з розміщення та зберігання на об'єкті (будівля №4 (літ. А), Гарнізонний будинок офіцерів, військового містечка №101), яка закріплена за виконавцем та розташована за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, Гарнізонний будинок офіцерів, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку (далі - майно), вартістю за актом оцінки на 01.04.2009р. - 140229,01 грн. (додаток №4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток №3), а відповідач зобов'язався оплатити цю послугу.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що позивачем прийнято у відповідача майно за актом приймання-передачі (додаток №2).

Між сторонами договору підписано акт приймання-передачі майна замовника, відповідно до якого замовником передано, а виконавцем прийнято для розміщення на об'єкті позивача обладнання відповідача (базову станцію-ретранслятор з рухомого (мобільного) зв'язку RBS CHN002/802).

Пунктом 6.2 договору передбачено строк дії договору до 10.05.2012 та періодично продовжувався на підставі додаткових угод до нього.

Додатковою угодою №5 від 06.05.2016 сторони продовжили строк дії договору до 09.05.2017 (а.с. 23).

У подальшому додаткові угоди щодо продовження дії договору сторонами не укладались, як і не було укладено договору оренди.

Відповідно до п. 6.7 договору договір припиняється у разі завершення строку дії договору або у випадках його розірвання.

Пунктом 2.5. договору сторонами погоджено, що у разі припинення цього договору відповідач складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об'єкта позивача протягом двох тижнів. Майно вважається повернутим відповідачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

13.05.2017 позивач надіслав відповідачу лист № 1278, в якому повідомив, що строк дії договору закінчився, відтак необхідно протягом двох тижнів вивезти майно з території військового містечку, з оформленням необхідних актів приймання-передачі (а.с. 28). Згідно з повідомленням про вручення вказаного листа, такий був отриманий відповідачем 15.05.2017р. (а.с. 28), проте останнім не здійснено дії по демонтажу та вивезення майно з об'єкта позивача.

Дані обставини стали підставою звернення до суду з позовом про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні КЕВ м. Чернівці нерухомим майном - об'єктами будівлі №4 (літ. А), Гарнізонний будинок офіцерів, військового містечка №101, яке розташовано за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, шляхом демонтажу обладнання базової станції - ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку, оскільки відповідач без жодних підстав користується майном позивача.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", п. 3 Положення "Про Міністерство оборони України", затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва, а КЕВ міста Чернівці є його структурним підрозділом та являється органом влади на місцях у системі Збройних Сил України, на балансі якого перебувають військове майно та покладено відомчий контроль за його використанням.

Судом встановлено, що будівля № 4 (літ. А), військового містечка №101, на якій знаходиться обладнання відповідача, закріплене за КЕВ м. Чернівці на праві оперативного управління, спірна земельна ділянка є державною власністю в особі Міністерства оборони України (а.с. 95).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 626 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір припинив свою дію 09.05.2017р., доказів продовження його дію сторонами суду не надано.

Всупереч п. 2.5 договору відповідач не здійснив демонтаж та не вивіз майно з об'єкту позивача.

Відтак, відповідач незаконно без жодних правових підстав продовжує користуватись майном позивача, що призводить до порушення інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Такий захист не пов'язаний із захистом від порушень, які пов'язані із позбавленням володіння майном.

Припинення договору (як правової підстави для користування майном) є підставою для припинення прав та обов'язків сторін, їх взаємних зобов'язань за цим договором, а в даному випадку - для повернення майна та вивезення обладнання відповідачем за вимогою позивача для можливості безперешкодного користування власником своїм майном на свій розсуд.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що договір припинив свою дію, позивач правомірно звернувся з позовом про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном будівлею №4 (літ. А), Гарнізонним будинком офіцерів військового містечка №101, яке розташовано за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, шляхом демонтажу обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.

Зазначені скаржником доводи не спростовують вище встановленого висновку про правомірність позову, оскільки позивач звернувся до суду як структурний підрозділ органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України, які від імені та в інтересах держави здійснюють управління майном, що є у державній власності, а на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини.

Щодо посилання скаржника на необґрунтованість заяви прокурора про вступ у справу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та частинами 1, 3 ст. 29 ГПК України (в редакції чинної на час вступу прокурора у справу) передбачено, що прокурор може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів держави; про свою участь у вже порушеній справі прокурор повідомляє господарський суд письмово, а в судовому засіданні - також і усно.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України (в чинній редакції) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Предметом позовних вимог є нерухоме майно, що є державною власністю та знаходиться у сфері управління Міністерства оборони України, у зв'язку з чим порушено майнові інтереси держави.

Відтак, керуючись ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 22, 29 ГПК України, з метою захисту майнових інтересів держави заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону повідомив суд про вступ у розгляд господарським судом Чернівецької області даної справи на стороні позивача (КЕВ м. Чернівці) (а.с. 56).

При цьому, слід зазначити, що КЕВ м. Чернівці є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядковується Міністерству оборони України та є бюджетною установою.

Основні фонди КЕВ м. Чернівці є державною власністю, перебувають у сфері управління МО України і закріплені за КЕВ на праві оперативного управління.

У зв'язку з викладеним, прокурор за своєю ініціативою вступив у справу, порушену за позовом КЕВ м. Чернівці, для представництва інтересів держави, оскільки у даному випадку порушено майнові інтереси держави.

Слід зазначити, що прокурор не може бути позбавлений права на представництво інтересів держави у випадку явного порушення майнових прав та законних інтересів держави.

Колегія суддів зазначає, що прокурор, вступаючи у справу, жодним чином не впливає на принцип рівності учасників справи та права відповідача. При вступі прокурора у справу на стороні КЕВ м. Чернівці суд першої інстанції не надавав переваг останньому, а під час розгляду справи, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 89 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено підставність своїх вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 30.11.2017р. у справі № 926/2213/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Матущак О.І.

Мирутенко О.Л.