ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Справа № 907/748/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Малех І.Б.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Кришталь М.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 3151/07-05 від 29.11.2017р. (вх. № 01-05/5799/17 від 08.12.2017р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017р. (суддя Пригара Л.І.; повний текст рішення складено 24.11.2017р.)

у справі № 907/748/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі ПАТ "Укртелеком") в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м. Ужгород

до відповідача: Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області

про стягнення суми 27 665,32 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2017р. ПАТ "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось в господарський суд Закарпатської області з позовом до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення 27 665,32 грн.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017р. у справі № 907/748/17 позов задоволено. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" суму 27 665,32грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги, а також суму 1 600,00грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що у період з січня 2016 року по грудень 2016 року та грудень 2015 року, позивачем понесено витрати з надання пільг на послуги зв'язку визначеній категорії пільговиків на загальну суму 27 665,32 грн., підтвердженням чого є наданий позивачем зведений розрахунок заборгованості видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги по Управлінню соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області та розрахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, яких відповідач не спростував.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управлінням соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області подано апеляційну скаргу, в якій скаржник вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, відтак рішення винесено з порушенням норм чинного законодавства, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Окрім того, скаржник просить судовий розгляд справи проводити без участі останнього, про час та дату судових засідань повідомляти.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що Управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області є бюджетною організацією, при цьому видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України. Покликається на те, що Законом України Про Державний бюджет на 2017 рік не передбачено субвенцій на погашення послуг звязку, які надавались пільговим категоріям населення.

Представник Управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, підтвердженням чого є наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення ухвали суду. Проте, як зазначалось вище, відповідач у поданій апеляційній скарзі просив суд розгляд справи проводити без участі останнього.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у поданому відзиві на апеляційну скаргу, проти доводів наведдених скаржником заперечує, рішення місцевого господарського суду вважає законним та обгрунтованим нормами законодавства, відтак просить апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатскьої області від 20.11.2017р. без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд, встановив наступне.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг звязку, визначені Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства, Про жертви нацистських переслідувань.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації.

Судом встановлено, що позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами звязку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

В силу п. 10 ч. 1 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами звязку. Абонементна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів, а для інвалідів Великої Вітчизняної війни та війни з Японією зі 100-процентною знижкою від затверджених тарифів.

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами звязку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами звязку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 11 ст. 20 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема. 50-процентна знижка плати за користування телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом.

Норма п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлює, що особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, першочергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надаються пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за встановлення і користування квартирним телефоном.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" багатодітним сімям надаються пільги, зокрема, позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

Надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах жертвам нацистських переслідувань встановлюють положення п. 18 ст. 61, п. 10 ст. 62, п. 17 ст. 63, п. 19 ст. 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань".

Згідно з приписами п. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обовязок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги звязку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Зі змісту підпункту "б" пункту 4 частини 1 ст. 89 та ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній у спірному періоді) вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг звязку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно п. 3 Порядку є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З наведеного вбачається, що Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищезазначених соціальних пільг у Великоберезнянському районі Закарпатської області, а Публічне акціонерне товариство Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії постачальником телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах громадянам, які мешкають у Великоберезнянському районі.

У відповідності до п. 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Згідно п. 6 Порядку № 256, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Севастополі: зокрема, до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Приписами ч. 1 п. 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку).

Проте, як встановлено судом першої інстанції, відповідачем всупереч положенням чинного законодавства, а саме п. 5 Порядку № 256 не були підготовлені та направлені позивачу відповідні акти звіряння.

У відповідності до пунктів 10-11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25-го числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган, у свою чергу, щомісяця має звірити інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією що надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадити розрахунки, до уточнення цієї інформації.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством передбачено відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, при цьому, зобовязання сторін по даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Судом встановлено, що позивачем з січня по грудень 2016 року надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Великоберезнянського району Закарпатської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства, "Про жертви нацистських переслідувань".

ПАТ «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» у спірному періоді надсилались на адресу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА Закарпатської області розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою 2-пільга та акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга (дублікати актів звірки та доказів про надіслання відповідачеві щомісячних актів звірки додано до матеріалів справи).

Проте, як видно з матеріалів справи, витрати в загальному розмірі 27 665 грн. 32 коп., понесені позивачем, внаслідок надання протягом січня грудня 2016 року телекомунікаційних послуг споживачам, які мають передбачені чинним законодавством України пільги на їх отримання та заборгованості з оплати відповідачем таких послуг у 2015 році, що підтверджена протоколом-погодження очікуваних нарахувань за грудень 2015 року (а.с. 14), розміром видатків, та визнана Управлінням соціального захисту населення Великоберезнянської РДА, відповідачем відшкодовані не були.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача скеровувались листи: від 06.07.2016 року, 16.09.2016 року, 26.10.2016 року, 24.11.2016 року, 30.01.2017 року, 15.02.2017 року, 28.08.2017 року, 21.02.2017 року, 21.03.2017 року, 04.04.2017 року, 14.04.2017 року, 19.06.2017 року, 23.06.2017 року та від 26.07.2017 року № 1041 від 22.06.2016 року, № 1085 від 01.07.2016 року, № 1508/04 від 17.07.2017 року та № 1537/04 від 24.07.2017 року (а.с. 109, 116-129), в яких, Управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА інформувало позивача про те, що згідно Закону України Про Державний бюджет на 2016 рік та Закону України Про Державний бюджет на 2017 рік субвенція із Державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування видатків на надання пільг з послуг звязку не передбачена, та наголошувало на проведенні оплат наданих пільг після затвердження Програми та укладення договору.

Вищенаведені обставини, а саме не відшкодування відповідачем витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним законодавством категоріям громадян у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та грудень 2015 року на загальну суму 27 665 грн. 32 коп., стало підставою звернення ПАТ «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 27 665 грн. 32 коп. в примусовому порядку.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалась наступним.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

В силу ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно правового акту, що регулює господарську діяльність.

Згідно з приписами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ст. 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 встановлено обовязок головних розпорядників коштів місцевих бюджетів здійснювати розрахунки з постачальниками послуг на підставі щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, що мають право на пільги.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до нормативно встановлених вимог, зокрема, згідно п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117) позивачем на адресу відповідача надсилались щомісячні (за січень грудень 2016 року) Розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг. Окрім того, позивачем надіслано відповідачу щомісячні акти звіряння розрахунків (Форма 3-пільга), оскільки всупереч вимог п. 11 вказаного Положення такі акти звірки відповідач не складав.

З наведеного вбачається, що за відповідачем нормативно визначено обовязок щомісячно, на підставі відповідних щомісячних звітів, здійснювати з позивачем розрахунки з відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній законодавством категорії населення на території Великоберезнянського району Закарпатської області у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, а також за грудень 2015 року, що становить сальдо на 2016 рік.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відносини, які виникають між бюджетними установами та небюджетними підприємствами із залученням бюджетних коштів, не є бюджетними, та відносяться до цивільно правових. Для таких цивільно правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа, як отримувач і розпорядник бюджетних коштів, не має будь яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобовязань у відносинах, зокрема, з відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання відповідачем належним чином та в повному обсязі зобовязань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем з січня 2016 року по грудень 2016 року (включно), а також грудень 2015 рік (залишок боргу) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, а надані позивачем докази підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, існування та розмір якої відповідач в установленому порядку не спростував. Відтак, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає правомірним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги в розмірі 27 665,32грн.

Щодо доводів, наведених скаржником у поданій апеляційній скарзі стосовно неможливості покладення на останнього обовязку відшкодовувати позивачу вартість наданих телекомунікаційних послуг за відсутності бюджетних асигнувань судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, Законом України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги повинні бути надані відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Чинним законодавством України не передбачена можливість надання або ненадання пільг з оплати за надані телекомунікаційні послуги відповідним категоріям споживачів цих послуг залежно від стану фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог чинних законів України.

Норми законів, які закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян, є нормами прямої дії. Законом встановлено безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодовувати такі пільги. При цьому ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів, та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також безпідставними на думку суду апеляційної інстанції є посилання скаржника на відсутність відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок останнього цільових коштів державних субвенцій, як на обставини, які виключають його обовязок з оплати послуг, наданих позивачем пільговим категоріям громадян, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Крім того, та обставина, що договори про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2016 рік Управлінням соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації з Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" не укладалися, не впливає на висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на те, що зобов'язання з відшкодування позивачу витрат, понесених ним внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям осіб в Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації виникло в силу дії норм Бюджетного кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету; укладення окремих договорів про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг Закон не вимагає.

За нормою ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. ч. 1 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

У листі від 30.06.2011 року № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 240, 269, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області, вих.№3151/07-05 від 29.11.2017залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 20.11.2017 у справі № 907/748/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

5. Справу повернути до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено 19.03.2018р.

Головуючий суддя Малех І.Б.

судді Гриців В.М.

ОСОБА_1