ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року Справа № 904/8637/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

При секретарі Логвиненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 7/10-110 від 17.01.2018 р., ;

представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення господарського суду Дніпропетровської області , ухваленого суддею Назаренко Н.Г. 21 листопада 2017 року, повний текст якого складено 24 листопада 2017року у справі № 904/8637/17

За позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Приватної фірми "ВАДИМ", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради , м. Дніпро

про визнання укладеним договору про пайову участь на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст.ст. 242, 275-285 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Позивач Дніпровська міська рада звернувся до відповідача приватної фірми «Вадим» про визнання укладеним договір про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра між Дніпровською міської радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та Приватною фірмою Вадим в редакції Дніпровської міської ради (редакція Договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра викладена в прохальній частині позову).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватною фірмою Вадим порушено норми ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури м. Дніпропетровська в частині введення в експлуатацію торго-побутового комплексу пров. ОСОБА_2, в районі будинку №6, загальною площею 432,2 кв.м, замовником якого є Приватна фірма Вадим, без укладення договору про пайову участь на розвиток

інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра, що призвело до недоотримання міським бюджетом коштів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року (суддя Назаренко Н.Г.) в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв»язку із пропуском строку позовної давності.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач Дніпровська міська рада, в якій, посилаючись на недотримання судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що дізнався про порушення своїх прав лише у 2015 році. При цьому зазначає, що в рамках децентралізації сфери держархбудконтролю відповідний акт приймання-передавання справ між Дніпровською міською радою та Державною архітектурно-будівельною інспекцією підписано 27 жовтня 2016 року. В зв»язку з чим вважає, що строки звернення в суд обчислюються з 2015 року.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області та задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно прийняте у відповідності діючого законодавства та фактичним обставинам справи.

У відповіді на відзив третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради , м. Дніпро просила визнати укладеним договір про пайову участь приватної фірми «Вадим» на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради було залишено без руху.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 21 листопада 2017 року суддею Назаренко Н.Г., повний текст якого складено 24 листопада 2017 року у справі № 904/8637/17 призначено до розгляду на 01 березня 2018року на 10:00 годину, колегією суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В., (доповідач); судді: Дармін М.О., Іванов О.Г. ( протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями).

1 березня 2018 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 13 березня 2018 року.

В судовому засіданні представник апелянта та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги .

До суду апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( поштове повідомлення а.с.150), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав, своїх заперечень або заяв по суті апеляційної скарги не надав, що надає підстави суду розглянути справу на підставі наданих доказів, без його участі.

Відповідно до ч.11,12 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим кодексом для вручення судових рішень.

Статтею 242 ГПК України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживаня чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень учасників справи, колегія суддів вважає відповідача належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду, що надає суду право розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на підстав рішення № 232/32 від 21 травня 2008 року Дніпропетровською міською радою з Приватною фірмою Вадим було укладено договір оренди земельної ділянки для проектування та будівництва торговельно-побутового комплексу по пров. Людмили Мокієвскої в районі буд. № 6.

В процесі позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради від 19 червня 2015року інспекторами Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області було надано копію декларації про готовність обєкта до експлуатації від 29.07.2013 № ДП21 обєкт: Нове будівництво торгово-побутового комплексу по пров. Людмили Мокієвської, в районі буд. №6, загальною площею 432 кв.м (а.с. 47-48), замовником якого є Приватна фірма Вадим (далі відповідач).

Розділ 11 декларації, містить інформацію щодо дати початку будівництва 01.03.2013, дати закінчення будівництва 05.06.2013 та строку введення обєкта в експлуатацію липень 2013 рік.

У розділі 12 Декларації Техніко-економічні показники обєкта визначений опис обєкта: загальна площа будівлі 432 кв.м.

Будівництво торгово-побутового комплексу, по пров. Людмили Мокієвської, в районі буд. №6, загальною площею 432 кв.м є завершеним, зазначений обєкт готовий до експлуатації, Приватна фірма Вадим.

До введення зазначеного обєкта в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровською міською радою та Приватною фірмою Вадим не укладався. Замовник будівництва не звертався до міської ради, до введення обєкту в експлуатацію щодо укладення відповідного договору, обовязок укладення, якого визначений ст.. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, що призвело до неотримання бюджетом коштів.

Звертаючись до приватної фірми «Вадим» із позовом про визнання укладеним договір про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра між Дніпровською міської радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та Приватною фірмою Вадим в редакції Дніпровської міської ради (редакція Договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра викладена в прохальній частині позову) , позивач Дніпровська міська рада посилався на порушення норми ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури м Дніпропетровська, затвердженого рішенням міської ради від 29.07.2011 № 5/14.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", статтею 40 якого встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Так, за приписами ч. 2 зазначеної статті Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

В силу вимог ч. 5 цієї статті Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч. 8 та 9 ст. 40 Закону).

В силу положень ч. 1 ст. 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цих вимог рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.03.2007 № 6/11 Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська затверджений відповідний Порядок. У подальшому Порядок викладений в новій редакції згідно рішення Дніпровської міської ради від 29.07.2011 № 5/14

За приписами п. 2.6 Порядку договір на пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається між Дніпропетровською міською радою в особі Департаменту та замовником будівництва, який скріплюється печатками двох сторін. Договір укладається не пізніше пятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання.

В силу вимог статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, приписами ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору в порядку, визначеному Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування.

Аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI дає підстави для висновку, що обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обовязок повязаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Визначений частиною 9 статті 40 Закону № 3038-VI строк (15 робочих днів, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обовязку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття обєкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобовязання, прямо передбаченого чинним законодавством.

Невиконання такого зобовязання не звільняє замовника будівництва від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Правовий аналіз частин 8 та 9 у сукупності з іншими положеннями цієї статті Закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок щодо ініціювання укладення такого договору покладено саме на замовника будівництва, оскільки пов'язується з його зверненням до органу місцевого самоврядування.

Такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 Закону. Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади.

Висновок щодо обов'язку замовника будівництва укласти договір про пайову участь і після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію викладено в постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №3-1323гс16, від 01 лютого 2017 року у справі №3-1441гс16.

Колегія суддів зазначає, що органи місцевого самоврядування знаходяться поза межами процедури прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію та позбавлені можливості контролювати момент його здійснення, відтак неукладення такого договору з підстав невиконання замовником обов'язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування з відповідною пропозицією свідчить про ухилення від укладення договору та може бути оскаржено в судовому порядку, у тому числі і після прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію.

За таких обставин ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття обєкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобовязання, яке прямо передбачено чинним законодавством та не звільняє замовника будівництва від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 16.11.2016 у справі № 922/5937/15 та від 30.11.2016 у справі № 922/6409/15.

Як вбачається з матеріалів справи, будівництво обєкту "Нового будівництва торгово-побутового комплексу за адресою: пров. ОСОБА_2, в районі б. №6" є завершеним, а об'єкт готовим до експлуатації ще у 2013 році, однак в порушення вимог законодавства, Приватна фірма Вадим не взяла участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра шляхом укладення відповідного договору.

Згідно ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

За змістом статей 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статей 4,9 Закону України "Про архітектурну діяльність" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Приватна фірма Вадим є замовником будівельних робіт на обєкті будівництва. Отже, будівництво, здійснене відповідачем, охоплюється законодавчим визначенням забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником, а відтак, на відповідача поширюється дія Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обовязковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору.

Частиною 1 ст. 648 ЦК України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Частиною 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім того, невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

За приписами Розділу 2 Порядку величина пайової участі визначається у гривнях, виходячи з розміру пайової участі, визначеного за нормативами одиниці створеної потужності, і не може перевищувати граничного розміру пайової участі, визначеного у відсотковому значенні від загальної кошторисної вартості будівництва обєктів. Нормативи одиниці створеної потужності (квадратний метр тощо) обєктів визначені у додатку 1 до цього Порядку.

За умовами п. 2.5 Порядку граничні розміри пайової участі у відсотках від загальної кошторисної вартості об'єктів визначені у додатку 3 до цього Порядку та не перевищують встановленого законом розміру.

Величина пайової участі із застосуванням норми щодо його граничного розміру встановлюється з урахуванням зонального коефіцієнта.

Загальна кошторисна вартість для розрахунку величини пайової участі повинна бути визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами та не враховує витрат на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Норма щодо граничного розміру пайової участі застосовується за умови надання замовником (забудовником) належним чином оформленої копії звіту експертної організації, визначеної у встановленому порядку, який містить інформацію про дотримання вимог кошторисної частини проекту.

У разі, якщо загальна кошторисна вартість не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона (величина пайової участі) визначається на основі нормативів одиниці створеної потужності відповідно до п. 2.1 - 2.4 цього Порядку.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про правомірність заявлених до відповідача вимог.

Разом з цим, відповідач подав до суду клопотання в якому просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, мотивуючи це тим, що декларація про готовність обєкта до експлуатації датована 05.08.2013, про що відповідач своєчасно проінформував відповідача ще у 2013 році.

Позивач проти застосування строку позовної давності заперечив, зазначивши, що він довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила з листа департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 21.07.2017 (а.с. 53).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Зазначене відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, наведеній у пункті 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

При цьому, суд звертає увагу на те, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-2469цс16.

Як зазначено вище: укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту є обов'язковим в силу імперативних приписів Закону; саме відповідач повинен був звернутися до міської ради з заявою про укладання договору; у частинах 8, 9 ст. 40 Закону унормовано позасудову процедуру укладення органу місцевого самоврядування та замовника укласти договір про пайову участь.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності, суд приймає до уваги таке.

Частинами 1, 2 статті 36 Закону встановлено, що право на виконання будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (ч.1 ст.39 Закону).

При цьому Закон (ч.7 ст.36 та ч.11 ст.39) покладає на замовника обов'язок протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва.

Згідно копій Декларації про готовність обєкта до експлуатації, долучених до матеріалів справи позивачем (а.с. 47-48) та відповідачем (а.с. 91-96) вбачається, що зазначена декларація зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 29.07.2017 та отримана Центром дозвільних процедур Єдине вікно Дніпропетровської міської ради 05.08.2013 вх. № 12-008-2013.

Крім того, 29.08.2013 позивач також отримав від відповідача копію спірної декларації про готовність обєкта до експлуатації від 29.07 2013 (а.с. 89).

Згідно Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, сканування та анулювання зазначених документів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 № 92, підставами для внесення Держархбудінспекцією поданих органом державного архітектурно-будівельного контролю даних до реєстру є отримання цим органом: повідомлення; повідомлення про зміну даних у цьому повідомленні; декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація); повідомлення про зміну даних у зареєстрованих деклараціях, внесення змін до них у зв'язку з виявленими технічними помилками; скасування реєстрації повідомлення або декларації; прийняття рішення про видачу або анулювання дозволу, видачу сертифіката, повернення декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків; прийняття рішення про відмову у видачі дозволів чи сертифікатів. До реєстру вносяться відомості в тому числі про назву, дата та номер повідомлення, декларація, дозволу, сертифіката, у тому числі відомості про повернення декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та надання відмову у видачі дозволів чи сертифікатів; найменування та місцезнаходження об'єкта будівництва; замовника (зміну замовника).

Отже, у Дніпропетровської міської ради був доступ до всіх відомостей щодо отримання фізичними та юридичними особами декларацій про готовність об'єктів до експлуатації. В тому числі у Дніпропетровської міської ради був доступ до інформації про отримання безпосередньо Приватною фірмою "Вадим" декларації про готовність об'єкта розташованого по провулку Людмили Мокієвської, районі буд. №6 в м. Дніпропетровську до експлуатації.

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 315-р від 17.06.2014 присвоєно будівлі торгівельно-побутового комплексу по пров. Людмили Мокієвської адресу - пров. Людмили Мокієвської, 6Л відповідно до ситуаційної схеми розміщення. У розпорядженні міського голови зазначено, що адресу присвоєно на підставі листів Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 05.06.2014 вх. № 11/874 та Приватної фірми "Вадим" від 02.06.2014 вх. № 11/874.

Відповідно до Положення щодо адресації об'єктів нерухомого майна у місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням міської ради від 29.05.2013 № 42/35, визначення та присвоєння адрес об'єктам нерухомого майна на території міста Дніпропетровська здійснюється на підставі розпорядження міського голови. Проект відповідного розпорядження готується за зверненням власників (балансоутримувачів) об'єктів нерухомості. До заяви про присвоєння поштової адреси, серед іншого, додається завірена в установленому порядку копія правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомого майна, а для новозбудованих об'єктів - декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

02.06.2014 року приватна фірма «Вадим» зверталася до Дніпропетровської міської ради з заявою щодо присвоєння торговельно-побутовому комплексу по ОСОБА_2 в районі буд.№6 адреси до якої була надана серед інших документів декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 29.07.2013 року.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що на декларації зазначено вх.№12-008-2013 від 05.08.2013 року Центру дозвільних процедур «Єдине вікно» Дніпровської міської ради ( а.с.47-48).

Приватна фірма «Вадим» у серпні 2013 року зверталась до Дніпровської міської ради з заявою щодо продовження договору оренди земельної ділянки, додавалась декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 29.07.2013року.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про те, що строк позовної давності необхідно відраховувати з дати складання акту позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності від 19.06.2015 року, в якому було зазначено про не укладення договору, у тому числі з відповідачем.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Керуючись ст.ст. 242, 275-285 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року у справі № 904/8637/17 залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача - Дніпровську міську раду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 20.03.2018року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов