ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2810/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бежан Д.Ю. - за довіреністю від 15.03.2017р.

від третьої особи: ОСОБА_1 паспорт

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, ) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейп Автотранс" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 66/3, ) про стягнення 10 242,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейп Автотранс" про стягнення 10 242,14 грн.

Ухвалою суду від 20.11.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та призначено судове засідання на 06.12.2017.

Ухвалою суду від 06.12.2017 відкладено розгляд справи на 15.01.2018.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У зв'язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII господарським судом Одеської області постановлено ухвалу від 22.12.2017 р. про розгляд даної справи № 916/2810/17 за правилами загального позовного провадження. При цьому вказаною ухвалою суду підготовче засідання призначено на 15 січня 2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2018р. в підготовчому засіданні було оголошено перерву на 29.01.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.01.2018р. в підготовчому засіданні було оголошено перерву на 12.02.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.02.2018р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Представник позивача просив суд розгляд справи здійснювати без участі його представника, за для чого до суду надсилав клопотання від 30.11.2017р. вх.. №25517/17, №23.01.2018р. за №1484/18 та від 12.02.2018р. за №3030/18.

Відповідач 25.01.2018р. надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв'язку з чим в задоволеня позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.05.2016р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_4 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1502-16-00016, предметом якого є страхування транспортного засобу «Хюндай», державний № НОМЕР_1.

10.11.2016р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Хюндай», державний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «Рено», державний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1.

Згідно постанови Приморського районного суду вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. Відповідно до довідки поліції транспортний засіб «Рено», державний № НОМЕР_2 належить ТОВ «Сейп автотранс».

Позивач вказує, що до нього 11.11.2016р. звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи.

На підставі рахунку № ТС-2097 від 15.11.2016р. позивачем було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування.

Відповідно до вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 54 933,84 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 22310 від 28.11.2016 року.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Рено», державний № НОМЕР_2, застраховано у СК «Євроінс Україна», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4966390.

Згідно даного полісу СК «Євроінс Україна» на рахунки ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було сплачено 44 691, 70 грн.

За розрахунком позивача, сума яка покладається на відповідача становить: 54 933,84 грн. - 44 691,70грн. = 10 242,14грн.

Посилаючись на вищезазначені обставини, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до суду з відповідним позовом, за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Статтею 985 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.988 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України „Про страхування" передбачено обов'язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Судом встановлено, що 10.11.2016р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Хюндай», державний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «Рено», державний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1.

Згідно постанови Приморського районного суду вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. Відповідно до довідки поліції транспортний засіб «Рено», державний № НОМЕР_2 належить ТОВ «Сейп автотранс».

Як встановлено судом, на підставі рахунку № ТС-2097 від 15.11.2016р. позивачем було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування.

Відповідно до вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 54 933,84 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 22310 від 28.11.2016 року.

Пунктом 1 ст.1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як то передбачено ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ч.1ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 27 Закону України „Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначалось вище, цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Рено», державний № НОМЕР_2, застраховано у СК «Євроінс Україна», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно полісу №АК/4966390 СК «Євроінс Україна» сплатило на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 44 691, 70 грн.

Статтею 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Як вбачається з пункту 4, полісу №АК/4966390, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100 000грн.

У даному позові позивач заявив вимогу регресу в сумі 10 242,14грн., яка є різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) зазначивши про те, що решту (44 691,70грн.) йому було відшкодовано страховиком відповідача, але належних доказів та обґрунтувань стягнення зазначеної суми, з урахування наявності страхового ліміту який цілком покриває суму страхового відшкодування яке було сплачено позивачем, а саме 54 933,84грн. до суду надано не було, незважаючи що зазначені відомості були витребувані судом.

Отже на думку суду, вимога Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейп Автотранс" в порядку регресу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 10 242,14грн. є необґрунтованим та недоведеними.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейп Автотранс" про стягнення шкоди в порядку регресу в розмірі 10 242,14грн. є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейп Автотранс" про стягнення шкоди в порядку регресу в розмірі 10 242,14грн. - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 березня 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна