Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 916/330/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Копліон"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 (у складі колегії суддів: Разюк Г.П. (головуючий), Діброви Г.І., Колоколова С.І.)

у справі за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Копліон"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 584 793,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2017 Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю "Копліон" (далі - ТОВ "Копліон") про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати у розмірі 452 107,39 грн, інфляційних втрат у розмірі 117 374,51 грн та 3% річних у розмірі 15 311,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 06.08.2008.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.07.2017 провадження у справі за позовом Одеської міської ради до ТОВ "Копліон" про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати у розмірі 452 107,39 грн - припинено. В решті позову відмовлено.

Місцевий господарський суд припинив провадження у справі в частині основного боргу, зазначивши про те, що основна сума боргу на момент вирішення спору є погашеною. Відмовляючи в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань зі сплати орендної плати, місцевий суд виходив з того, що договір оренди від 06.08.2008 припинив свою дію.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 19.07.2017 скасовано частково. Викладено резолютивну частину в редакції, відповідно до якої позов Одеської міської ради задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 117 374,51 грн, 3% річних в розмірі 15 311,15 грн. В решті позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що: провадження у справі в частині основного боргу не підлягає припиненню, оскільки предмет спору був відсутній вже до порушення провадження у даній справі; висновки місцевого суду про припинення дії договору оренди є хибними.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції частково, 03.10.2017 ТОВ "Копліон" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги, посилається на те, що підстави для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відсутні у зв'язку з припиненням договору оренди землі від 06.08.2008.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Одеської міської ради №2846-V від 16.04.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надано ТОВ "Копліон" земельну ділянку, площею 0,4637га, за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова, 9-А, у короткострокову оренду терміном на 5 років для експлуатації та обслуговування гаража-майстерні з обслуговування вантажного автотранспорту, затверджено договір оренди землі між позивачем та відповідачем.

06.08.2008 між Одеською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Копліон" (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку площею 4637 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова, 9-А, згідно з планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.3 договору оренди орендна плата за земельну ділянку площею 4637 кв.м, розрахована у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 105 640,13 грн. Орендна плата вноситься за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, слідуючи за останнім календарним днем звітного місяця.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. (п. 9.1.2 договору оренди).

Договір оренди укладено терміном на 5 років, але не пізніше реалізації планувальних рішень району для експлуатації та обслуговування гаража-майстерні з обслуговування вантажного автотранспорту, та набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (п. 3.1 договору оренди).

Апеляційним судом встановлено, що 24.09.2008 договір оренди землі від 06.08.2008 був зареєстрований у Одеській філії ДП Центру ДЗК за №70, отже строк його дії - до 24.09.2013.

24.04.2008 за участю відповідача та представника управління земельних ресурсів у м. Одесі було складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова, буд. 9-А, що передається в оренду ТОВ "Копліон", у відповідності до якого відповідачем було прийнято від позивача у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4637 га.

Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 за №1581-VІІ поновлено договір оренди землі, укладений 06.08.2008 між Одеською міською радою та ТОВ "Копліон".

03.04.2017 між Одеською міською радою та ТОВ "Копліон" укладено додатковий договір (угоду) про поновлення договору оренди землі від 06.08.2008, умовами якого сторонами у справі було поновлено договір строком на 5 років до початку реалізації планувальних рішень території.

Судом апеляційної інстанції встановлено безперервність користування відповідачем земельною ділянкою у тому числі і за період з лютого 2014 року по вересень 2016 року саме на підставі договору оренди землі від 06.08.2008.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, суд касаційної не може здійснити переоцінку доказів щодо безперервності користування відповідачем земельною ділянкою на підставі договору оренди від 06.08.2008.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 1 ст. 792 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

У відповідності із п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, порушення відповідачем грошового зобов'язання тягне за собою наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, встановивши прострочення виконання відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 06.08.2008 за період з лютого 2014 року по вересень 2016 року на суму 452 107,39 грн, апеляційний суд дійшов вірного висновку щодо наявності підставі для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за період з 31.03.2014 по 21.10.2016 у заявленій позивачем сумі.

Крім того, встановивши, що основна заборгованість за договором оренди землі, яка є предметом даного позову, була погашена відповідачем ще до порушення провадження у даній справі, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що за таких обставин у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, а не припиняти провадження на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), оскільки припинення провадження можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про правильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваного судового акта, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законної постанови суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції не вбачає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Копліон" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №916/330/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий