ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 справа № 905/2509/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Зубченко І.В., (доповідач) Стойка О.В. , Чернота Л.Ф. ,
при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Голембо І.В. не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від04.12.2017р.
у справі№ 905/2509/17 (суддя Г.В. Левшина)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м.Маріуполь Донецької області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м.Дружківка Донецької області
провизнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п.7.2 договору №16000205 від 01.10.2016р.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод", м.Маріуполь Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м.Дружківка Донецької області про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п.7.2 договору №16000205 від 01.10.2016р. Позовні вимоги мотивовані невідповідністю спірного пункту договору вимогам закону у зв'язку з тим, що спеціальний закон встановлює можливість (право), а не обов'язок передачі спору на розгляд третейського суду у випадку наявності третейського застереження.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.12.2017р. у справі №905/2509/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання спірного пункту договору недійсним, зокрема, не доведено незаконності змісту правочину, недотримання форми, невідповідності волі та волевиявлення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає порушення господарським судом Донецької області норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує, що встановлення в договорі третейської угоди, якою в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом, є порушенням ст.55, 64 Конституції України та ст.5 Закону України «Про третейські суди», якими передбачено право, а не обов'язок передачі спору на вирішення третейського суду.

15.12.2017р. набув чинності Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) в новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-19 від 03.10.2017р.

Так, згідно ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Таким чином, розгляд означеної апеляційної скарги здійснюється в порядку ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 09.01.2018р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий Зубченко І.В., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" у справі №905/2509/17 на рішення господарського суду Донецької області від 04.12.2017р. та зобов'язано відповідача до 02.02.2018р. включно надати до Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику.

На поштову адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому, відповідач зазначає, що цивільним законодавством встановлено свободу договору за умови, що його положення не суперечать нормам актів цивільного закону, та стверджує, що сторони договору добровільно, усвідомлюючи значення своїх дій, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності домовилися про можливість вирішення певної категорії спорів у третейському суді, що в свою чергу виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. призначено розгляд справи на 06.03.2018р.

Призначене на 06.03.2018р. засідання не проводилося у зв'язку з перебуванням на день розгляду справи судді-члена колегії Черноти Л.Ф. у відпустці та відсутністю підстав для зміни складу колегії суддів по справі №905/2509/17 з огляду на достатність часу для розгляду апеляційної скарги у строки, визначені ч.1 ст.273 ГПК України.

Розгляд справи призначено на 13.03.2018р.

У судове засідання 13.03.2018р. представники сторін не з'явилися. Однак, враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, визнання явки їх представників у судове засідання необов'язковою, приймаючи до уваги, що позиція позивача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, а позиція відповідача - у відзиві на неї, а також з огляду на достатність наявних матеріалів справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу по суті без присутності представників сторін.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації не здійснювався, складено протокол.

У судовому засідання 13.03.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та не оспорюється сторонами, 01.10.2016р. між Приватним акціонерним товариством "Єнакієвський металургійний завод" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" (далі - виконавець) був підписаний договір про надання послуг №16000205 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги з організації робочого місця для працівників Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" побутовим приміщенням на складі в м.Краматорськ, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

За умовами п.7.1 договору спори та розбіжності, що виникають у зв'язку з даним договором або які стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності будуть за можливості вирішуватися шляхом перемов.

Умовами п.7.2 договору сторони погодили, якщо спори та розбіжності, зазначені в п.7.1 договору, не будуть врегульовані шляхом перемов, їх вирішення здійснюється згідно з матеріальним правом України наступним чином:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язання, вирішуються у господарських судах України (згідно з діючим законодавством України);

- спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язань вирішуються у Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом зазначеного суду), рішення якого є заключним та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані в рішенні суду.

Закінчення строку дії договору не призводить до припинення викладеного у даному договорі узгодження сторін про порядок вирішення спорів.

Предметом позовних вимог є визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п.7.2 договору №16000205 від 01.10.2016р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Положеннями ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

З огляду на положення зазначених статей, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При цьому, за змістом статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" наголошує, що встановлення в договорі третейської угоди, якою в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом, є порушенням ст.55, 64 Конституції України та ст.5 Закону України «Про третейські суди», якими передбачено право, а не обов'язок передачі спору на вирішення третейського суду.

За приписами ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004р. N15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Частиною 1 статті 22 ГПК України (у новій редакції) передбачено право сторін передати на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, крім визначених випадків.

Стаття 1 Закону України "Про третейські суди" (далі - Закон) встановлює, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008р. №1-рп/2008 у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом. Гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" унормовано, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

На підставі аналізу викладених вище норм законодавства та умов п.7.2 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що третейське застереження, передбачене пунктом 7.2 договору про надання послуг, відповідає приписам статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання спірного пункту договору недійсним, зокрема, не доведено незаконності змісту правочину, недотримання форми, невідповідності волі та волевиявлення, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним п.7.2 договору №16000205 від 01.10.2016р.

Відповідно до ст.276 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається, що за змістом ст.129 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 04.12.2017р. у справі №905/2509/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.12.2017р. у справі №905/2509/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 13.03.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2018р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.В. Стойка

Л.Ф. Чернота

Надруковано 6 примірників: 1 - позивачу; 2 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГСДО