КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 910/15917/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача 1 - Самборський В.М. (довіреність №359 від 30.01.2018)

від відповідача 2 - не з'явився;

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.12.2017 р.

у справі № 910/15917/17 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс"

до 1. публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",

2. товариства з обмеженою відповідальністю "Савейна"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Міністерство фінансів України,

2. Національний банк України

про визнання права вимоги та визнання відсутнім права вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Савейна" про визнання за позивачем права вимагати від ТОВ "Савейна" сплатити суму боргу за кредитним договором від 15.05.2012 р. №4С12143И у сумі 477 694 163,54 грн., який був сплачений банку поручителем за боржника; визнання відсутнім у банка права вимагати від ТОВ "Савейна" сплати суми боргу за кредитним договором у сумі 477 694 163,54 грн., який був сплачений банку поручителем за боржника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.2017 р. було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Міністерство фінансів України та Національного банку України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2017 р. у справі № 910/15917/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 р., в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" відмовлено повністю.

05.12.2017 р. суддею господарського суду міста Києва у справі № 910/15917/17 було винесено окрему ухвалу, якою з метою усунення порушень законності та недоліків в організації роботи, публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" запропоновано вжити заходи, спрямовані на вдосконалення зазначеної роботи юридичної служби щодо недопущення в майбутньому вказаних в ухвалі порушень та недоліків; здійснити перевірку факту розголошення банківської таємниці, встановивши особу - працівника банку, який розголосив банківську таємницю шляхом ознайомлення товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" з кредитним договором від 15.05.2012 р. № 4С12143И.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що працівниками банку та ТОВ "Пром Гарант Плюс" було порушено чинне законодавство України та розкрито банківську таємницю без наявності правових підстав і відповідного дозволу боржника за кредитним договором; доказів протилежного суду не подано. Жодного доказу того, що ТОВ "Савейна" надавало згоду на розголошення банківської таємниці суду не подано.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Приватбанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить окрему ухвалу господарського суду міста Києва від 05.12.2017 р. у справі № 910/15917/17 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність дозволу боржника за кредитними договором щодо розкриття банківської таємниці не була предметом розгляду справи. Зміст пункту договору не може свідчити про виконання такого пункту договору за відсутності належних доказів його виконання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15917/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 р. призначено розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариство комерційного банку "Приватбанк".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 р. розгляд справи відкладено на 06.03.2018 р.

В судове засідання 06.03.2018 р. представники позивача, відповідача 2 та третіх осіб не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомленні належним чином.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача, відповідача 2 та третіх осіб за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні 06.03.2018 р. представник відповідача 1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вже зазначалось вище, у вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Савейна" про визнання за позивачем права вимагати від ТОВ "Савейна" сплатити суму боргу за кредитним договором від 15.05.2012 р. №4С12143И у сумі 477 694 163,54 грн., який був сплачений банку поручителем за боржника; визнання відсутнім у Банка права вимагати від ТОВ "Савейна" сплати суми боргу за кредитним договором у сумі 477 694 163,54 грн., який був сплачений Банку поручителем за боржника.

Позивач у позовній заяві вказував, що 25.10.2016 ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (поручитель) та Банком (кредитор) укладено договір поруки №4С12143И/П (далі - Договір поруки), за умовами якого:

- предметом Договору поруки є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Савейна" (боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (пункт 1 Договору поруки);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (пункт 2 Договору поруки);

- поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (пункт 3 Договору поруки).

Зі змісту пункту 3 Договору вбачається, що ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" як поручитель було ознайомлене зі змістом Кредитного договору, укладеного Банком і ТОВ "Савейна".

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2017 р. у справі № 910/15917/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 р., в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" відмовлено повністю.

05.12.2017 р. суддею господарського суду міста Києва у справі № 910/15917/17 було винесено окрему ухвалу, якою з метою усунення порушень законності та недоліків в організації роботи, публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк": вжити заходи, спрямовані на вдосконалення зазначеної роботи юридичної служби щодо недопущення в майбутньому вказаних в ухвалі порушень та недоліків; здійснити перевірку факту розголошення банківської таємниці, встановивши особу - працівника банку, який розголосив банківську таємницю шляхом ознайомлення товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" з кредитним договором від 15.05.2012 р. № 4С12143И.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що працівниками банку та ТОВ "Пром Гарант Плюс" було порушено чинне законодавство України та розкрито банківську таємницю без наявності правових підстав і відповідного дозволу боржника за Кредитним договором; доказів протилежного суду не подано. Жодного доказу того, що ТОВ "Савейна" надавало згоду на розголошення банківської таємниці суду не подано.

Колегія суддів не погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав до застосування статті 90 ГПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваної ухвали), виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 90 ГПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваної ухвали) господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 ГПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваної ухвали) - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу (далі - підприємства і організації).

Тобто, кваліфікаційною ознакою до застосування статті 90 ГПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваної ухвали) є саме виявлені порушення в діяльності підприємств, установ, організацій чи інших органів.

В окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1) обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2) організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3) застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4) застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

Службовці банку при вступі на посаду підписують зобов'язання щодо збереження банківської таємниці. Керівники та службовці банків зобов'язані не розголошувати та не використовувати з вигодою для себе чи для третіх осіб конфіденційну інформацію, яка стала відома їм при виконанні своїх службових обов'язків.

Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.

В той же час, окрема ухвала не містить фактів, які б вказували на порушення законності або недоліки в діяльності публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в частині розкриття банківської таємниці.

В матеріалах справи відсутній будь-який письмовий доказ на підтвердження випадку розголошення посадовими особами приватного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» банківської таємниці за кредитним договором, укладеним з ТОВ "Савейна".

Зокрема, судом першої інстанції не витребовувався та не досліджувався кредитний договір з боржником, не встановлювались його умови (зокрема, можливі умови щодо надання дозволу кредитодавцю - ПАТ КБ «Приватбанк» розголошувати інформацію щодо позичальника, зокрема, у разі порушення зобов'язань боржником).

Посилання суду першої інстанції на пункт 3 договору поруки №4С12143И/П, відповідно до якого ТОВ "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" як поручитель було ознайомлене зі змістом Кредитного договору, укладеного Банком і ТОВ "Савейна", не є беззаперечним доказом розголошення посадовими особами Приватного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» банківської таємниці стосовно кредитного договору, укладеного з ТОВ "Савейна".

Крім того, при винесенні окремої ухвали слід враховувати, що вказівки стосовно усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств і організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду, тобто господарський суд не вправі давати вказівки щодо виробничих процесів або оперативно-господарської діяльності.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженої ухвали наведеного вище не врахував.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування ст. 90 ГПК України є неправомірним, оскільки не підтверджується матеріалами справи, а тому апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Окрема ухвала Господарського суду міста Києва від 05.12.2017р. у справі № 910/15917/17 підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням норм ГПК України, є неконкретизованою, без зазначення конкретних протиправних дій позивача та є немотивованою.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року у справі № 910/15917/17 задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року у справі № 910/15917/17 скасувати.

Матеріали справи № 910/15917/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови підписано 15.03.2018 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко