ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Справа № 914/3013/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4-86 від 09.02.2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 року

у справі №914/3013/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 адвокат;

від відповідача ОСОБА_3 - адвокат;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3013/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Давид Л.Л. та Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 09.03.17.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.17 розгляд справи відкладено на 10.04.17.

Призначене на 10.04.2017 року судове засідання не відбулося у звязку із відпусткою судді члена колегії Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.17 розгляд справи призначено на 20.04.17.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.17 провадження у справі № 914/3013/16 зупинено до набрання рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/3703/15 законної сили.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2017 ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.17 про зупинення провадження у справі скасовано.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.18 справу призначено до розгляду на 25.01.18.

25 січня 2018 року та 01 лютого 2018 року розгляд справи відкладався.

Призначене на 22.02.18 судове засідання не відбулося у звязку із відрядженням головуючого судді Кордюк Г.Т. та суддів членів колегії Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвавлою Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.18 розгляд справи призначено на 01.03.18.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.03.18 розгляд справи відкладено на 12.03.18 з підстав, викладених в ухвалі суду.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.18 №68 у справі призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії судді у звязку з відпусткою судді члена колегії Давид Л.Л.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.18, до складу судової колегії замість судді Давид Л.Л. введено суддю Малех І.Б.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.01.17 у справі №914/3013/16 (суддя Галамай О.З.) в задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в розмірі 7 911 859,82 грн. відповідно до наказу господарського суду Львівської області у справі № 914/4192/15 від 03.09.2013 року, в свою чергу позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз в розмірі 32 998 615,11 грн. по договору №13-260-Н від 04.01.2013р., що підтверджується претензією ПАТ Львівгаз №06-7775 від 02.12.2013р.

Оскільки між сторонами існують зустрічні однорідні зобовязання, а випадки недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених ст. 602 ЦК України судом не встановлено, а тому заява ПАТ « Львівгаз» про зарахування зустрічних однорідних вимог №02-09/16-07 від 16.09.16 відповідає вимогам законодавства

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.17 скасувати та прийняти нове рішення яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає про невідповідність заяви про зарахування зустрічних вимог нормам матеріального прав ст.203 ГК України і ст.601 ЦК України, а саме:

1. Скаржник зазначає про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню мають бути однорідними та безспірними, разом з цим, як вказує апелянт, позивач не є боржником відповідача та заперечує проти наявності у нього зобовязання зі сплати відповідачу пені та штрафу. Відтак, наведене свідчить про наявність спору між сторонами з приводу законності вимог щодо зобовязання сплатити пеню та штраф.

2. Апелянт покликається на те, що відповідно до норм матеріального права, сторона, яка подає заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог має довести наявність в іншої історони зобовязання, за яким здійснюється зарахування, проте факт поставки та обсяги отриманого газу по договору №13-260-Н від 04.01.13 не заперечується і підтверджується відповідачем, що підтверджує належне виконання продавцем за договором своїх зобовязань. Крім того, апелянт вказує на те, що на адресу продавця покупцем не надсилалися претензі (листи, звернення) щодо недопоставки газу згідно договору.

3. Також, скаржник зазначає про відсутність правопорушення зі сторони позивача , оскільки НАК «Нафтогаз Україна» не здійснювала жодних припинень поставки газу за договором №13-260-Н, що виключає, на його думку, можливість нарахування господарських санкцій.

4. Крім того, апелянт покликається на те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає п.4 ч.1 ст.602 ЦК України, яка передбачає, що зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається у разі спливу позовної давності. Строк позовної давності щодо нарахування відповідачем у претензії від 02.12.13 №06-7775 зобовязань зі сплати пені та штрафу станом на дату вчинення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто станом на 12.09.16 сплив.

З огляду на наведене, апелянт покликається на відсутність підстав для зарахування таких вимог, у звязку з чим заява ПАТ «Львівгаз» про зарахування від 12.09.16 №02-09/16-07 суперечить нормам чинного законодавства , а саме ст.601, ст.203, п.4 ч.1 ст. 602 ЦК України, що є підставою для визнаня її недійсною.

9 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В поданому відзиві, відповідач зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, зокрема, на його думку не відповідають дійсності доводи апелянта стосовно відсутності у нього зобовязань зі сплати відповідачу пені та штрафу, оскільки неналежне виконання позивачем умов договору досліджувалось судом, та на підставі претензії вже було надіслано аналогічну заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрячних однорідних вимог. При цьому правомірність такої заяви встановлена рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/514/14.

Також, апелянт зазначає про те, що вказаним рішенням господарського суду у справі №914/514/14 встановлено преюдиційні для даної справи обставини, зокрема, щодо наявності у НАК «Нафтогаз Україна» заборгованості перед ПАТ «Львівгаз» за договором від 04.01.13 №13-260-Н в сумі 32 998 615, 11 грн.

Також, 01.02.18 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому окрім обстави, зазначених у раніше поданому відзиві, відповідач зазначає також про те, що незалежно від того , на якій підставі виникло зобовязання (виходячи з умов договору, вимог законодавства, у звяязку з невиконанням договірних зобовязань), головне, щоб предмет зобовязань був однаковим. Таким чином, на думку відповідача, оскільки йдеться про грошові зобовязання обох сторін, то вони є однорідними.

В додаткових поясненнях відповідача, які надійшли до суду апеляційної інстанції 01.03.18, відповідач зазначає про те, що судом касаційної інстанції у постанові від 09.11.17 у справі №914/3703/15 встановлено факт наявності заборгованості ПАТ «НАК Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз»

У судових засіданні присутні представники навели свої доводи міркування та заперечення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз надіслало Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 02-09/16-07 (вих.№Лв-5101-16 від 06.09.2016р.) (Т.1, а.с.34-35), відповідно до якої ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз зменшило дебіторську заборгованість по штрафних санкціях за прострочення не грошового зобовязання ПАТ НАК Нафтогаз України, за непоставку газу за січень, лютий, березень 2013 року, що виникла на підставі договору № 13-260-Н від 04.01.2013 р. на суму 7 911 859,82 грн. та, відповідно, зменшило кредиторську заборгованість перед ПАТ НАК Нафтогаз України згідно наказу господарського суду Львівської області №914/4192/15 від 05.07.2016 р. на суму 7 911 859,82 грн., тобто припинило зобовязання згідно наказу господарського суду Львівської області №914/4192/15 від 05.07.2016 р. на суму 7 911 859,82 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

У заяві зазначено, що відповідно до наказу господарського суду Львівської області у справі № 914/4192/15 від 03.09.2013 року ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в розмірі 7 911 859,82 грн., а відповідно до претензії від 02.12.2013 року № 06-7775 по договору № 13-260-Н від 04.01.2013р. ОСОБА_4 акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз в розмірі 32 998 615,11 грн.

Покликаючись на те, що штрафні санкції, нараховані ПАТ «Львівгаз» ПАТ «НАК Нафтогаз» неправомірно та без достатніх підстав, та зважаючи на відсутність однорідних вимог та відсутність безспірності вимог, ПАТ «НАК Нафтогаз» вважає односторонній правочин - заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог недійсною, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно з підпунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1 - 3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Умови припинення господарських зобов'язань визначено ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК), за змістом якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 ЦК, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Таким чином, суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, зобов'язання з оплати заборгованості за договором постачання природного газу може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається. Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" не містить прямої заборони щодо проведення таких розрахунків.

При цьому, судова колегія зазначає, що основною умовою для можливості припинення зобовязання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі повинні існувати на момент зарахування.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог № 02-09/16-07 (вих.№Лв-5101-16 від 06.09.2016р.) зазначено, що відповідно до наказу господарського суду Львівської області у справі № 914/4192/15 від 03.09.2013 року ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в розмірі 7 911 859,82 грн., а відповідно до претензії від 02.12.2013 року № 06-7775 по договору № 13-260-Н від 04.01.2013р. ОСОБА_4 акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» має заборгованість перед ОСОБА_4 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» в розмірі 32 998 615,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №914/4192/15, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016 р., з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз» 6 647 909,83 грн. інфляційних втрат та 1 147 025,95 грн. 3% річних, всього 7 794 935,78 грн. та 116 924,04 грн. судового збору. На виконання постанови видано наказ (а.с. 181 Т.1)

Таким чином, наявність заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» перед ПАТ «НАК Нафтогаз України» підтверджена рішенням суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 04.01.2013 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та ОСОБА_4 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (Покупець) укладено договір №13-260 Н на купівлю продаж природного газу (далі Договір), відповідно до умов якого продавець зобовязувався передати у власність покупця природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1). Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3). Не пізніше 5-го числа, місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець, не пізніше 8-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту (п. 3.4).

Як встановлено місцевим господарським судом, акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2013 року по Договору №13-260-Н від 04.01.2013 р. були складені відповідачем та направлені на адресу позивача лише в червні 2014 року

Однак, як вбачається з матеріалів справи, на адресу ПАТ НАК Нафтогаз України надіслано претензію ПАТ Львівгаз №06-7775 від 02.12.2013р., в якій зазначено що в січні, лютому, березні 2013 року ПАТ «НАК «Нафтогаз» не здійснив поставку природного газу за Договором, що свідчить про неналежне виконання Продавцем своїх договірних зобовязань, а тому відповідачем проведено нарахування штрафних санкцій у відповідності до статті 231 Господарського кодексу України, які ПАТ «Львівгаз» зараховано як зустрічні однорідні вимоги на підставі заяви №02-09/16-07.

Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позову у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що судом під час розгляду справи №914/514/14 встановлено факт прострочення та неналежне виконання ПАТ НАК Нафтогаз України зобовязання за договором від 04.01.2013р., а також правомірність нарахування позивачу штрафних санкцій згідно ст.231 господарського кодексу України та процентів.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок місцевого господарського суду передчасним, з огляду на таке:

Постановою Львівського апеляційного господарького суду від 21.08.17 у справі №914/3703/15, скасовано рішення господарського суду Львівської області від 15.03.16.

При перегляді Вищим господарським судом України, постанови суду апеляційної інстанції у вищезгаданій справі, касаційною інстанцією зазначено про те, що судом апеляційної інстанції вірно встановлено обставини справи щодо поставки ПАТ НАК «Нафтогаз України» газу за договром купівлі продажу №13-260-н від 04.01.13 у період січня березня 2013 року на суму 165 538 555, 26 грн. На підтвердження цього надані акти приймання передачі від 25.06.14.

Водночас, як встановлено апеляційним судом у справі №914/3703/158, незважаючи, що зазначені акти поставки газу за січень березень 2013 р. були підписані сторонами лише в червні 2014 року, поставка природнього газу за вказаний період підтверджена також даними бухгалтерського обліку ПАТ «Львівгаз» - картки рахунку 631 за період з 01.01.2013 р. по 01.10.2015 р.

Також обставини поставки газу за вказаний період підтверджуються складеними ПАТ «НАК Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» актами від 31.01.13, від 02.02.13 та від 31.03.13.

Отже поставка природнього газу у січні березні 2013 р. підтверджується сукупністю обставин справи, докази в підтвердження яких наявні в матеріалах справи №914/3703/15.

З таким висновком апеляційного господарського суду погодився і Вищий господарський суд у постанові від 09.1.17 у справі №914/3703/15.

Оскільки обставини поставки газу в січні березні 2013 року встановлено у постанові апеляційного господарського суду у справі №914/3703/15, то такі обставини, в силу ч.4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі сторони, стосовно яких встановлено факти.

Встановлення обставин, щодо виконання ПАТ «НАК Нафтогаз України» зобовязань по поставці газу за період січень березень 2013 р., виключає можливість зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку, оскільки, як зазначено вище, відповідачем не доведено наявність боргу, який ним зарахований як однорідна вимога на підставі оскарженої заяви.

Також, судом апеляційної інстанції спростовуються доводи відповідача стосовно правомірності нарахування пені за непоставку газу з покликанням на судові рішення у справах № 914/514/14, №914/165/14, №914/166/14, оскільки у наведених справах суди виходили із неналежного виконання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язань за договором від 04.01.2013 №13-260-Н щодо підписання актів прийому-передачі газу за січень-березень 2013 року. Інших обставин здійснення поставки природного газу за договором судами не досліджувались, про що зазначено Вищим господарським судом України під час розгляду справи №914/3703/15). При цьому, підставою нарахування пені, яка зарахована відповідачем як зустрічна однорідна вимога, є саме факт невиконання умов договору щодо поставки газу, а не вчасного підписання актів прийому передачі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що взаємозалік зустрічних однорідних вимог передбачає наявність документально підтвердженого боргу однієї сторони перед іншою. Якщо наявність боргу не буде підтверджена належними доказами (тобто такі вимоги не є безспірними), то це свідчитиме про відсутність підстав для проведення взаємозаліку. У такому випадку, відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено необгрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем умов договору щодо поставки газу в період січень березень 2013 року, що стало підставою для нарахування пені, у колегії суддів відсутні підстави вважати обгрунтованою та безспірною суму боргу, яку відповідачем зараховано як зустрічну однорідну, заявою №02-09/16-07, а тому оспорюваний правочин заява №02-09/16-07 є таким, що не відповідає вимогам ст.601, ч.1 ст.203 ЦК України.

Крім того, вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України (п. 1.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що юридично неоднорідними є цивільно правові вимоги про оплату поставлених товарів, виконаних робіт з одного боку, і про стягнення неустойки за неналежне виконання зобовязань, зустрічними однорідними вимогами, зміст яких складає цивільно правова відповідальність відшкодування шкоди, сплата відповідно до ст.625 ЦК України процентів і суми індексації заборгованості з іншого (коментар до ст. 601 ЦК України під редакцією проф. ОСОБА_5Г.)

Відтак, колегія суддів зазначає, що вимоги по сплаті пені не є однорідними за своєю правовою природою, а тому не можуть бути зараховані як зустрічні на підставі ст. 601 ЦК України, що додатково підтверджує позицію щодо невідповідності оскарженої заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ст.601 ЦК України.

Вказані обставини не були враховані місцевим господарським судом, що стало підставою для прийняття неправильного по суті рішення.

Крім того, перевіряючи відповідність прийнятого місцевим господарським судом рішення у даній справі вимогам процесуального закону, апеляційним господарським судом встановлено, що зміст рішення не відповідає зазначеним вимогам, оскільки в ньому відсутній одинадцятий аркуш рішення та мотивувальна частина не є змістовно повязаною.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності заяви про зарахування, вимогам ст.602 ЦК України, оскільки не допускається зарахування однорідних зустрічних вимог у разі спливу позовної давності, судом до уваги не беруться оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові. Відмова в позові через необгрунтованість (недоведеність) вимог виключає відмову у позові за пропуском позовної давності (постанова Пленмум ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на те, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено обставини щодо безпідставності нарахування пені за невиконання умов договору, зважаючи на здійснення поставки газу у спірний період та наявності підстав недійсності правочину заяви №02-09/16-07, які не були враховані місцевим господарським судом, рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.17 у даній справі підлягає скасуванню.

Відтак, зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, судові витрати належить покласти на відповідача відповідно до вимог ст.129,282 ГПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції також належить покласти на відповідача, оскільки якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи (п. 4.8 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.17 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до вимог ч. 6 ст.233 ГПК України складання повного тексту постанови відкладено до десяти днів.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.17 у справі № 914/3013/16 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задоволити.

3. Визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог заяву №02-09/16-07в від 06.09.16.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» ( 79039, м.Львів, вул.Золота, 42, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького,6, ) 1378, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» ( 79039, м.Львів, вул.Золота,42, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького,6, ) 1515,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» ( 79039, м.Львів, вул.Золота,42, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького,6, ) 1600,00 грн. за подання касаційної скарги.

7. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

8. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.18

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Малех І.Б.