ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Черкаси справа № 925/12/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - адвокат;

від третьої особи ТОВ "Уніфер": не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (м. Київ) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Черкаси) про стягнення 10 281,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача виплаченого третій особі страхового відшкодування за втрату частини вантажу при перевезенні, в сумі 10 281,94 грн. на підставі генерального договору страхування вантажів № 40-2201-00001 від 15.02.2016, укладеного між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та товариством з обмеженою відповідальністю "Уніфер".

Позивач (як і представник третьої особи) в жодне судове засідання не з'явився, подав заперечення на відзив, за його клопотанням розгляд справи відкладався.

Відповідач проти задоволення позову заперечує повністю через недоведеність правомірності підстав для стягнення боргу за позовними вимогами, про що надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 32-37), а також просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

В справі оголошувалася перерва з 26 січня до 12 лютого 2018 року.

Ухвалою від 12.02.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Уніфер", яке було замовником перевезення, застрахувало у позивача вантаж та отримало страхове відшкодування.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Заслухавши доводи та пояснення представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається, що:

15.02.2016 між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - Страховик, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Уніфер" було укладено генеральний договір страхування вантажів № 40-2201-00001 (а.с. 13-16), об'єктом страхування по даному договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованими вантажами ( п. 1.1. договору).

За правовою природою укладений Договір № 40-2201-00001 від 15.02.2016 є договором страхування.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.06.2012 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі- Експедитор, відповідач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Уніфер" далі - Замовник, третя особа) було укладено договір № 104 транспортного експедирування (а.с. 18-19), у відповідності до якого Експедитор від свого імені та за рахунок Замовника забезпечує здійснення перевезення вантажу Замовника автомобільним транспортом у міському та/або в міжнародному сполученні ( п. 1.1. договору).

За умовами п. 11.1. цього договору, він діє до 31.12.2016 і може бути пролонгований на підставі додаткової угоди сторін.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

31.03.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "Уніфер" на адресу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 надійшло замовлення № 514 (а.с. 20) на перевезення вантажу по Україні (мінеральні добрива) у кількості 6270 л, вагою брутто 9408,75 кг за маршрутом Херсонська область, м. Каховка - с. Монастирище, Черкаської області.

Як зазначає позивач в позовній заяві, в ході перевезення частина вантажу була втрачена (товар розлито, частково втрачено його товарний вид), про що складено акт № 1 про приймання продукції (товарів) за кількістю (зворотній а.с.21-22) з якого вбачається, що під час огляду автомобіля НОМЕР_1 було виявлено пошкодження, часткове розлиття та втрата товарного вигляду мікродобрив в пластиковій упаковці у наступній кількості: Вуксал суспензія Комбі Плюс-70 літрів, Вуксал суспензія Мікроплант-20 літрів.

Вважаючи, що втрата та пошкодження вантажу під час виконання перевезення є страховим випадком, 04.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Уніфер» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування ( зворотній а.с. 22).

За приписами ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" 16.05.2016 було прийнято розпорядження про виплату страхового відшкодування ( а.с. 23) товариству з обмеженою відповідальністю "Уніфер" в сумі 10 291,94 грн.

Позивач виплатив третій особі у справі страхове відшкодування у розмірі 10 281,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8651 від 16.05.2016 ( зворотній а.с. 24).

Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія " Українська страхова група" отримало право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки - перевізника фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 63), оскільки він починає перебіг лише з моменту здійснення фактичної виплати страхового відшкодування. Для цих правовідносин строк позовної давності є загальним.

Тут не повинен застосовуватися шестимісячний строк, як за позовами до перевізників, що випливають із договорів перевезення вантажів (909,920,924,295 ЦК України), бо позивач не є стороною такого договору, не набуває за ним прав, та не обґрунтовує свої права на регресні вимоги порушенням умов цього договору, як таким.

Суд не погоджується із доводами відповідача, що у договорі перевезення відбулася заміна сторони на позивача після виплати ним страхового відшкодування третій особі, як стороні договору перевезення, оскільки для цього нема правових підстав згідно норм ЦПК України.

Правовідносини між позивачем та відповідачем унормовані ст. 993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, строк позовної давності до цих правовідносин застосовується загальний, а не скорочений, як для вимог, що випливають із договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вказані чотири складові для стягнення шкоди, як підстави регресних вимог, позивач не довів. При цьому суд виходить з такого:

Як вказано вище, правовідносини відповідача та третьої особи оформлені договором № 104 транспортного експедирування від 01.06.2012 (а.с. 18). За цим договором відповідач, як експедитор, зобов'язався перевезти вантаж третьої особи автомобільним транспортом у міжміському та/або в міжнародному сполученні.

Згідно визначень, наведених у ст. 1 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначень:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

Оскільки за умовами договору № 104 транспортного експедирування від 01.06.2012 (а.с. 18) відповідач зобов'язався забезпечити здійснення перевезення вантажу замовника та здійснює транспортно-експедиційні операції, пов'язані із перевезенням (розробка маршрута, пошук перевізника, забезпечення відправлення та одержання вантажу - розділ 1 договору), то цей договір має змішаний характер. Він регулюється нормами чинного законодавства про перевезення та про транспортно-експедиційні послуги.

Згідно ст. 14 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. За невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Також згідно ст. 924 ЦК перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Ця відповідальність перевізника встановлена для нього перед власником вантажу, або особою, яка здала вантаж для перевезення.

Правовідносини між позивачем та відповідачем унормовані ст. 993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд вважає, що таке право на регресне відшкодування у позивача не є безумовним, воно повинно бути підтверджено правомірністю виплати страхового відшкодування.

Тому, на думку суду, в даному випадку має значення ще й зміст генерального договору страхування вантажів № 40-2201-00001 від 15.02.2016, який укладено між позивачем та третьою особою.

Так, умовами п. 2.1. цього договору передбачено, що позивач приймає на страхування ризики, що виникають при перевезеннях вантажів третьої особи у справі (ТОВ "Уніфер" ) автомобільним транспортом.

Пункт 3.2.4. цього ж договору передбачає, що по даному генеральному договору страхування страхове відшкодування не сплачується в разі втрати, повної загибелі або пошкодження майна, якщо це, зокрема, сталося внаслідок навмисних дій або безумовної необережності ТОВ "Уніфер" або його представників, а також порушення ними правил перевезення вантажів.

Для обрахунку розміру страхового відшкодування позивач взяв до уваги

Акт № 1 про приймання продукції (товарів) за кількістю від 01.04.2016 (а.с. 21 (оборот)-22). Цей акт підписано представниками ТОВ "Уніфер", ТОВ "Седна Агро" (власник вантажу), а водій відповідача від підпису відмовився.

В акті вказано, що під час перевезення, з невідомих причин відбулося пошкодження вантажу (часткове розлиття та втрата товарного виду) мікродобривами Вуксол Комбі-плюс (70 літрів) та Вуксол мікроплант (20 літрів). При цьому в цьому акті вартість пошкодженого вантажу не вказана.

Відповідач слушно посилається на п. 13.6. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Мінтрансопрту

України від 14.10.1997 № 363, яким визначено, що якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу Перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Доказів про вчинення такий дій особами, якими складено акт № 1 про приймання продукції (товарів) за кількістю від 01.04.2016 (а.с. 21 (оборот)-22) в справу не подано.

Ніяких доказів про встановлення причин пошкодження вантажу у справі немає.

Суд вважає, що з'ясування причини пошкодження вантажу має вирішальне значення для самої страхової компанії-позивача, оскільки, якщо причиною є безумовна необережність чи порушення правил перевезення вантажів, то страхове відшкодування взагалі не повинно бути виплаченим на користь третьої особи у справі. А при невиплаті страхового відшкодування у позивача не виникло б право регресної вимоги до відповідача у справі.

В справу позивачем подано ксерокопію оборотного аркуша товарно-транспортної накладної на перевезення вантажу (а.с. 20 оборот), де вказано ціни на міндобрива, які перевозив відповідач. Як вказано у запереченнях на відзив, вартість втраченого чи пошкодженого вантажу позивач розрахував на підставі відомостей із ТТН № 14 від 31.03.2016, оборотний лист якої подано у справу (а.с. 20, оборот).

Однак, суд в ході розгляду справи вже висловлював думку, що у вказаній ТТН ціна товару вказана за одиницю товару, визначену у 10літрових пакуваннях, а не за 1 літр, як вказує у розрахунках позивач (а.с. 81 оборот, у тексті заперечень на відзив).

Це підтвержуться даними ТТН, про що суд вказав в ухвалі від 12.02.2018, а саме, що судом встановлено, що позивач спирається на відомості про ціну товару з транспортної накладної № 14 від 31.03.2016 (на неї є посилання в п. 10 Акту № 1 про приймання продукції (товарів) за кількістю (а.с. 21 оборот). Однак сама накладна № 14 (а.с. 20 оборот) подана позивачем у справу лише у виді ксерокопії її другого аркуша (зворотної сторони), без номера і дати.

З таблички "Відомості про вантаж" вбачаться, що ціна без ПДВ за одиницю товару (колонка 5) вказується по кожному найменуванню вантажу з розрахунку не за 1 літр, а за 10 літрів, як розфасовано кожний товар.

Це вбачається із такого розрахунку:

-Вуксал суспензія Комбі Плюс (10л) - 193,02556 + 20% ПДВ х 1670 = 386 823,22 грн. (ціна з ПДВ за весь товар із колонки 6);

- Вуксал суспензія Мікроплант (10л) - 319,2904 + 20% ПДВ х 480 = 183 911,84 грн. (ціна з ПДВ за весь товар з колонки 6).

Отже, на думку суду, визначену позивачем вартість втраченого вантажу слід розділити ще на 10, а потім множити на кількість втрачених літрів, щоб отримати вартість пошкодженого вантажу.

Суд ухвалою від 12.02.2018 визнавав явку представника позивача обов'язковою для усунення всіх сумнівів у правильності обрахунку вартості пошкодженого вантажу, однак представник позивача в жодне засідання не з'явився.

Позивачем не було подано суду і доказів про те, що немає в наявності серед причин пошкодження товару при перевезенні тих, що виключають виплату страхового відшкодування згідно п. 3.2. Генерального договору страхування вантажів № 40-2201-00001 від 15.02.2016.

Правильність розрахунку страхової виплати позивачем суду теж не доведена.

Отже, позивач не довів суду правомірність виплати страхового відшкодування та відсутність обставин, які можуть слугувати підставою для відмови третій особі у виплаті страхового відшкодування. За цих обставин презумпція вини відповідача, як перевізника, за втрату і псування вантажу не може бути безумовною підставою для покладення на нього регресної вимоги.

Тому у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 10 281,94 грн. в порядку регресу слід відмовити повністю за недоведеністю правових підстав позову та порушення прав позивача з боку відповідача.

При відмові в позові судовий збір за позовну заяву, відповідно до статті 129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 06 березня 2018 року

Суддя Н.М. Спаських