ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/314/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень",

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.08.2017 (головуючий суддя Бунякіна Г.І.)

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 (головуючий Тихий П.В., судді: Гетьман Р.А. і Россолов В.В.),

за позовом приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень" (далі - Товариство),

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (далі - Завод),

про стягнення 2 605 369,91 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Заводу про стягнення 2 605 369,91 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Заводу 2 011 736,70 грн. заборгованості за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коров'яче незбиране) за умовами Договору поставки від 01.04.2015 № 0104-2 в період квітень-грудень 2015, 476 040,33 грн. пені за порушення договірних зобов'язань щодо оплати за придбане молоко, 89 134,06 грн. інфляційні втрати, 28 188,31 грн. 3 % річних. У частині стягнення 270,51 грн. інфляційних нарахувань у позові відмовлено.

На виконання вказаного господарського суду Полтавської області 21.10.2016 судом першої інстанції видано відповідний наказ.

На стадії виконання рішення суду Завод звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 на 12 місяців.

Заява мотивована неможливістю виконання рішення суду в повному обсязі та сплату суми, що підлягає стягненню за наказом, з огляду на тяжкий фінансовий стан Заводу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.08.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, задоволено заяву Заводу про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016. Відстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2016 до 01.08.2018.

Вказані рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані наявністю об'єктивних причин, що ускладнюють виконання рішення суду, та позитивними результатами діяльності Заводу.

Не погоджуючись з ухвалою і постановою судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Заводу про відстрочку виконання рішення суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень було неправильно застосовано положення статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; в редакції, чинній до 15.12.2017), а також тим, що судами не враховано майновий стан Товариства.

Завод подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на приписи статей 42, 255, 287 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), просить припинити провадження у справі, яке відкрите за касаційною скаргою Товариства, та повернути касаційну скаргу Товариству без розгляду.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що згідно з частиною першою статті 121 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, як щодо фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Отже, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Виходячи з приписів чинного законодавства України, відстрочення виконання судового рішення може бути встановлена судом лише у виняткових випадках, тобто за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Судами попередніх інстанцій із змісту заяви про відстрочення виконання судового рішення встановлено, що Завод є переробним підприємством харчової промисловості України, основним видом продукції якого є твердий сир та молочні продукти. З метою ведення господарської діяльності Завод проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб-сільськогосподарських виробників та посередників.

Протягом останніх 10 років основними ринками збуту виготовленої продукції були ринки Російської Федерації та Казахстану. Із введенням Російською Федерацією продуктового ембарго для продукції українського виробництва, обмежень та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки Завод втратив основні ринки збуту продукції, що призвело до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції підприємством-заявником.

Низькі показники фінансового стану Заводу підтверджуються фінансовими документами за 2015-2017 роки, висновками аудиту Заводу, проведеного ПП Аудит-К за період з 01.01.2016 по 30.06.2016, яким засвідчено наявність значних сум кредиторської заборгованості.

Також в обґрунтування заяв про надання відстрочки виконання рішення Завод посилався на неможливість забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду та сплату суми, що підлягає до стягнення за наказом в даній справі у найближчий час, оскільки це матиме своїм наслідком зупинення діяльності Заводу та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби від 21.02.2017 у Лозівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЗБВ 52976189 про стягнення із Заводу заборгованості на загальну суму 6 895 018,13 грн.

Крім того, Завод посилається на те, що він знаходить нові ринку збуту виготовленої продукції, на підтвердження чого надав копії укладених зовнішньоекономічних контрактів на постачання продукції в Республіку Латвія та Грузію, дати оплати товару за якими припадають на листопад-грудень 2017 року.

Факт укладання вказаних зовнішньоекономічних контрактів, у додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, визнані судами такими, що підтверджують вжиття Заводом реальних заходів для отримання коштів, спрямованих для виконання рішення суду, уникнення банкрутства та погашення заборгованості перед Товариством.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-пр/2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому судами встановлено, що відстрочка виконання рішення суду - це не спосіб уникнути Заводом відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов власне для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану Заводу, виконання ним своїх зобов'язань як перед Товариством, так і перед третіми особами. В даному випадку судами враховані інтереси обох сторін та, за умови наявності документально підтверджених зовнішньоекономічних контрактів, відстрочка виконання рішення надасть боржнику можливість належним чином виконати рішення суду на користь стягувача.

За таких обставин, зважаючи на встановлені факти та обставини, суди дійшли висновку про наявність доказів підтвердження існування виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення Заводом, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фінансовий стан Заводу, з метою недопущення погіршення економічної ситуації підприємства боржника та зупинки його роботи, та задовольнили заяву Заводу про відстрочку виконання судового рішення на 12 місяців.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень було неправильно застосовано положення статті 121 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), а також на те, що судами не враховано майновий стан Товариства не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними доводами судів попередніх інстанцій.

Що ж до доводів, наведених у відзиві Заводу, то такі не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки касаційна скарга Товариством була подана 18.10.2017, тобто до 15.12.2017 (дати набрання чинності нової редакції ГПК України), а відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі суді рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 304, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.08.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі № 917/314/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко