РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/21819/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доПриватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2
третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3
простягнення 5955 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення 5955 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Фольксваген, державний номерНОМЕР_3, водієм транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7945764, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21819/17, розгляд справи призначено на 12.01.2018.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/21819/17 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи; залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

24.01.2018 позивачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва долучено до матеріалів справи докази направлення на адреси третіх осіб копії позовної заяви та доданих до неї документів.

26.02.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2017, які суд долучив до матеріалів справи.

Суд зазначає, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (05.12.2017) Господарським процесуальним кодексом України в редакції до 15.12.2017 не було встановлено обмежень щодо строків подання позивачем доказів у справі, з огляду на що суд приймає подані позивачем 26.02.2018 докази у справі, які були подані на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2017 в порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017).

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлені законом строки не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Треті особи у встановлений судом строк пояснень на позов не подали (з урахуванням встановлених судом відповідно до офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» та наданих позивачем доказів направлення на адреси третіх осіб копії позовної заяви у справі № 910/21819/17 та доданих до неї матеріалів дат отримання їх третіми особами).

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 130826, виданої управлінням патрульної поліції у м. Києві (вих. № 14112-4/41/11-2016 від 01.12.2016) та постанови Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п, яка набрала законної сили 13.02.2017, встановлено, що 22.10.2016 ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Кіа, державний номер НОМЕР_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Крім того, у постанові Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п судом встановлено, що 22.10.2016 ОСОБА_2, керуючи автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, порушила п. 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Лянча, державний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Також, у вказаній постанові судом встановлено, що 22.10.2016 ОСОБА_1, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п визнано винними ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» (страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-2700/16-AVIS, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, наведеними у Додатку № 1 до договору, серед яких автомобіль Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 (строк страхування - з 05.06.2016 по 04.06.2017).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до акту виконаних робіт з ремонту автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, № БН-0001016 від 07.11.2016, складеного виконавцем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Бровари Моторс») та замовником робіт (Підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент»), вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, становить 17865 грн. 00 коп.

Відповідно до Страхового акту № ДККА-53531 від 21.11.2016, складеного Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015 становить 17865 грн. 00 коп., на підставі якого та заяви страхувальника за договором добровільного страхування на виплату страхового відшкодування, позивачем 22.11.2016 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 17865 грн. 00 коп. на рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «Віп-Рент», що підтверджується платіжним дорученням № 21773 від 22.11.2016, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7945764 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. 00 коп.; франшизи - 0 грн. 00 коп.) - відповідно до Інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, надісланої на запит суду.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що Постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п винними у ДТП, яка сталась 22.10.2016, визнано трьох осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.), у зв'язку з чим сума шкоди, яку має відшкодувати страховик одного з винуватців ДТП (а саме страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, - відповідач у даній справі) має становити третину від фактичного розміру завданої шкоди, тобто 5955 грн. 00 коп. (17865,00 грн./3), так як відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування за Полісом АЕ/7945764 у розмірі 5955 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Суд зазначає, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, страховик за договором добровільного страхування набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до страховика у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Як встановлено судом (відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 130826, виданої управлінням патрульної поліції у м. Києві (вих. № 14112-4/41/11-2016 від 01.12.2016) та постанови Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п, яка набрала законної сили 13.02.2017) 22.10.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, Тойота, державний номер НОМЕР_1, Лянча, державний номер НОМЕР_2, Фольксваген, державний номер НОМЕР_3.

Як встановлено судом, Постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п визнано винними ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як встановлено судом, відповідно до Страхового акту № ДККА-53531 від 21.11.2016, складеного Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015 становить 17865 грн. 00 коп., на підставі якого та заяви страхувальника за договором добровільного страхування на виплату страхового відшкодування, позивачем 22.11.2016 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 17865 грн. 00 коп. на рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «Віп-Рент», що підтверджується платіжним дорученням № 21773 від 22.11.2016, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що Постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п винними у ДТП, яка сталась 22.10.2016, визнано трьох осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.), у зв'язку з чим сума шкоди, яку має відшкодувати страховик одного з винуватців ДТП (а саме страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, - відповідач у даній справі) має становити третину від фактичного розміру завданої шкоди, тобто 5955 грн. 00 коп. (17865,00 грн./3), так як відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, до предмету доказування у даній справі входять обставини, що підтверджують перехід до позивача права вимоги до відповідача щодо виплати страхового відшкодування за Полісом АЕ/7945764, зокрема обставини, що шкода транспортному засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, застрахованому позивачем на підставі Договору добровільного страхування № 28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015, була завдана саме власником (законним володільцем) автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, цивільно-правова відповідальність якого станом на дату ДТП (22.10.2016) була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7945764, та у зв'язку з виплатою страхового відшкодування власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, за договором добровільного страхування позивач набув прав вимоги до страховика, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4 за Полісом АЕ/7945764, - тобто до відповідача у даній справі - Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське».

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п, яка набрала законної сили 13.02.2017, встановлено, що 22.10.2016 ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Кіа, державний номер НОМЕР_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів; ОСОБА_2, керуючи автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, порушила п. 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Лянча, державний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів; ОСОБА_1, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Позивачем не надано суду схеми ДТП, яка сталась 22.10.2016 за участю вказаних транспортних засобів.

Водночас, судом у постанові Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п були викладені наступні пояснення учасників ДТП.

ОСОБА_3 суду пояснив, що він керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, на вул. Набережно-Рибальська в м. Києві побачив перед собою перешкоду автомобіль «Лянча» і почав виконувати перестроювання в ліву смугу руху, перед цим переконавшись, що відстань до автомобіля, який рухався в даній смузі безпечна і вже коли перестроївся отримав удар в задню частину свого автомобіля.

ОСОБА_2 суду пояснила, що вона рухалась в середній смузі позаду автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, габарити якого унеможливлюють спостерігання за дорожньою обстановкою попереду вказаної машини, якої їй не було видно і аварійної світлової сигналізації автомобіля «Лянча». Після екстреного маневру ліворуч автомобіля «Фольксваген», який був проведений без включення світлових покажчиків повороту, ОСОБА_2 об'єктивно не спроможна була передбачити попереду і виявити перешкоду у вигляді автомобіля «Лянча». З огляду на відсутність знаків аварійної зупинки, виставлених перед автомобілем «Лянча» на належній відстані, незважаючи на те, що вона негайно вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, відбулось зіткнення.

ОСОБА_1 суду пояснив, що 22.10.2016 року приблизно о 15 год. 10 хв. він керував автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, зі швидкістю 50-60 км /годину по вулиці Набержно-Рибальській в м. Києві. Після цього він побачив як жовтий мікроавтобус підрізає автомобіль «КІА» та б'є його в правий передній бампер, і в той самий момент перед ОСОБА_1 автомобіль «Тойота» різко ударяється попереду неї в автомобіль «Лянча» і одразу ж автомобіль «Тойота» відкидає назад на автомобіль яким керує ОСОБА_1 і все що він встигає зробити, різко повертає руль на ліворуч для того щоб уникнути удару, однак зіткнення уникнути не вдалось.

Як встановлено судом, постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п визнано винними ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний висновок суду був мотивований тим, що аналіз фотографії, де зображені пошкодження автомобіля «КІА» та пошкодження автомобіля «Фольксваген», відображені в схемі ДТП, дає суду змогу дійти висновку, що саме ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Фольксваген» під час перестроювання не надав дорогу автомобілю «КІА», оскільки пошкодження повністю всього правого крила автомобіля «КІА» та лівого крила автомобіля «Фольксваген» дає змогу суду дійти висновку, що саме під час перестроювання автомобіль «Фольксваген» не пропустив автомобіль «КІА» та здійснив з ним зіткнення. Якби ОСОБА_3 вже перестроївся в ліву смугу руху і отримав удар з заду то пошкодження автомобілів були б інакші

Щодо показів ОСОБА_2, що вона при виникненні перешкоди не спроможна була її об'єктивно виявити та ОСОБА_1, що він не міг уникнути зіткнення з автомобілем «Тойота», який відкинуло на його автомобіль, суд також відноситься до них критично, оскільки в суді ОСОБА_2 повідомила, що після того як автомобіль «Фолькваген» різко почав перестроюватись в ліву смугу виявила перешкоду і почала гальмувати, а тому на думку суду вона не вжила всіх заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу при об'єктивному виявлення перешкоди. Те саме стосується в дій ОСОБА_1, оскільки під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу.

Таким чином, з наведеного вбачається, що внаслідок ДТП, яка відбулась 22.10.2016, автомобіль Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 (застрахований позивачем за договором добровільного страхування), зіткнувся лише з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, що встановлено у постанові Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п, де, зокрема, зазначено, що 22.10.2016 ОСОБА_1, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Отже, пошкодження автомобілю Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, на суму 17865 грн. 00 коп. (відповідно до акту виконаних робіт від 07.11.2016) були завдані у зв'язку з зіткненням з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1.

Доказів зіткнення автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, з автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, а так само доказів вчинення страхувальником відповідача будь-яких протиправних дій (порушення Правил дорожнього руху), які мали б наслідком (у причинно-наслідковому зв'язку) завдання шкоди транспортному засобу страхувальника позивача, - матеріли справи не містять, тобто матеріали справи не містять доказів, що власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, була завдана шкода саме водієм транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_4.

При цьому, винним у зіткненні з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п визнано саме водія транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3.

Таким чином, позивачем не доведено, а з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 (водій автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4) вчинив будь-які протиправні дії (порушення Правил дорожнього руху України), які призвели до завдання шкоди власнику транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 (страхувальнику за договором добровільного страхування - ПІІ «»Віп-Рент»), внаслідок його зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, тобто не доведено обставин, що саме ОСОБА_3 є особою, винною у заподіянні шкоди власнику транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідач у даній справі зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ/7945764 лише у разі настання страхового випадку, тобто у разі настання ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4), внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3).

Однак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що шкода власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, була заподіяна саме особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідачем (власником автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4) з урахуванням встановлених судом обставин, що безпосереднього зіткнення вказаних автомобілів не відбулось, а транспортний засіб Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, отримав пошкодження у зв'язку з зіткненням з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1 (та при цьому, винним у зіткненні з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 758/13482/16-п визнано саме водія транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3), та з урахуванням недоведення позивачем обставин вчинення водієм транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_4, протиправних дій (порушення Правил дорожнього руху), що мали наслідком зіткнення автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, та автомобіля Тойота, державний номер НОМЕР_1.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами обставин, що входять до предмету доказування у даній справі та на які посилається позивач як на підставу позову, а саме не доведено, що позивач, виплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування, отримав права вимоги до відповідача як страховика за Полісом АЕ/7945764, оскільки не доведено, що шкода власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_3, була завдана водієм автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_4.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення 5955 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Отрош