ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 справа № 908/1409/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді Дучал Н.М. Будко Н.В., Мартюхіна Н.О.
секретар судового засідання Стойка В.В.
за участю представників: прокурор від позивачів від відповідачів Чехунов М.В., посвідчення 1. Бойко Р.І., за довіреністю 2. не з`явився 1. не з`явився 2. без участі представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги 1. Селянського (фермерського) господарства "Агролан", с.Новотавричеське Запорізької області; 2. Державного підприємства "Дніпровське", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від 20.09.2017 (повний текст складено 26.09.2017)
у справі №908/1409/17 (суддя Колодій Н.А.)
за позовом до відповідачів:Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах: 1.Міністерства оборони України, м. Київ 2.Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, м.Запоріжжя 1.Державного підприємства "Дніпровське", м. Запоріжжя 2.Селянського (фермерського) господарства "Агролан", с.Новотавричеське Запорізької області

провизнання недійсним договору про спільну обробку землі та повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Запорізької області звернувся військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, з позовною заявою до Державного підприємства «Дніпровське», Селянського (фермерського) господарства «Агролан», якою просив визнати недійсними договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011, додаткову угоду від 01.04.2016 про внесення змін та доповнень до договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., укладені між Селянським (фермерським) господарством «Агролан» та Державним підприємством «Дніпровське»; зобов`язати Державне підприємство «Дніпровське» повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

Клопотанням №97 від 04.09.2017р. ДП «Дніпровське» та заявою від 18.09.2017р. С(Ф)Г «Агролан» просили про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 у справі №908/1409/17 позов задоволено.

Визнано недійсним договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р. та додаткову угоду №1 від 01.04.2016р. про внесення змін та доповнень до нього, укладені між Державним підприємством Дніпровське та Селянським (фермерським) господарством Агролан.

Зобов`язано Державне підприємство Дніпровське повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Запоріжжя земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

Стягнуто з Державного підприємства Дніпровське на користь Військової прокуратури Південного регіону України суму 1600,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Сільського (фермерського) господарства Агролан на користь Військової прокуратури Південного регіону України суму 1600,00 грн. судового збору.

Ухвалюючи прийняте рішення суд дійшов висновку, що земельна ділянка загальною площею 233 га, розташована на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82, відноситься до категорії земель оборони. Договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., з додатковими угодами до нього, що укладені між відповідачами, суперечить положенням ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, ст. 77, 116, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 4 Закону України Про використання земель оборони, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, а отже позовна вимога прокурора про визнання його недійсним є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Приймаючи до уваги той факт, що земельна ділянка віднесена до земель оборони, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення земельної ділянки від Державного підприємства «Дніпровське» до органу уповноваженого здійснювати управління землями державної власності на праві оперативного управління.

Не погодившись з прийнятим рішенням, до Донецького апеляційного господарського суду звернулись Селянське (фермерське) господарство Агролан з апеляційною скаргою б/н від 03.10.2017 та Державне підприємство Дніпровське з апеляційною скаргою №112 від 03.10.2017, в яких просили скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 у справі №908/1409/17 повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржники вважають рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 у справі №908/1409/17 таким, що прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги С(Ф)Г Агролан зазначено, що договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р. з додатковою угодою, укладений між ДП «Дніпровське» та С(Ф)Г «Агролан», є договором простого товариства, а спірна земельна ділянка площею 233 га не є його предметом. Вилучення (в тому числі і за судовим рішенням) земельної ділянки площею 233 га із постійного користування у ДП «Дніпровське» не може бути підставою для визнання Договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011 з додатковою угодою від 01.04.2016 недійсними, адже ДП «Дніпровське» має право в цьому випадку внести у спільну діяльність з С(Ф)Г «Агролан» іншу земельну ділянку відповідно до ст. 1133 Цивільного кодексу України. Договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011 з додатковою угодою від 01.04.2016 не може вважатися вчиненим з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тому що державою в особі ДП «Дніпровське» отримано за цим договором прибуток в розмірі 1 493 299 грн. Вважає помилковим висновок місцевого суду про належність земельної ділянки загальною площею 233 гектара до земель оборони та наголошує на пропущенні строку позовної давності для звернення з цим позовом.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ДП «Дніпровське» вважає, що судом безпідставно не взято до уваги докази, надані відповідачем 1 на підтвердження правомірності користування ним спірною земельною ділянкою, зазначивши, що землі оборони знаходяться у Міністерства оборони України лише в користуванні, а право розпорядження ними належить Кабінету Міністрів України.

Розпорядженням від 24.12.2007 №1231-р Кабінет Міністрів України зупинив прийняття, зокрема, міністерствами, як суб`єктами управління об`єктами державної власності, рішень про відчуження об`єктів державної власності, передачу їх у комунальну власність та вчинення будь-яких інших дій, які можуть призвести до відчуження об`єктів державної власності. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 02.04.2008 №313 «Про заходи щодо удосконалення управління об`єктами державної власності» якою визначено, що передача нерухомого військового майна у комунальну власність (крім об`єктів житлового фонду, соціальної та інженерної інфраструктури військових містечок) можлива за рішенням центральних органів виконавчої влади виключно на підставі окремих актів Кабінету Міністрів України, апелянт зазначав про хибність зробленого судом висновку, що спірна земельна ділянка не була закріплена за військовим радгоспом «Дніпровський» на момент його передачі зі сфери управління Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наполягав, що при ухваленні рішення судом не досліджено оспорюваний договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., та неправильно визначено характер спірних правовідносин.

Вказував на недотримання військовим прокурором ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Наполягав на пропущенні строку позовної давності для звернення з цим позовом.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2017 (головуючий суддя Сгара Е.В., судді Геза Т.Д., Склярук О.І.) прийнято апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Агролан у справі №908/1409/17 до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.11.2017.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства Дніпровське у справі №908/1409/17 до провадження для спільного розгляду з раніше поданою та прийнятою до провадження скаргою Селянського (фермерського) господарства Агролан, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.11.2017.

Клопотанням від 30.10.2017р. С(Ф)Г «Агролан» просив про застосування позовної давності строком у три роки за заявами відповідачів, що подавалися до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.11.2017 виправлено допущені описки в ухвалах Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2017р. по справі №908/1409/17 про прийняття апеляційних скарг до провадження та вказано дату та час судового засідання як 04.12.2017р. об 11:20 год., в залишковій частині ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2017р. по справі №908/1409/17 залишено без змін.

Клопотанням №128 від 07.11.2017р. ДП «Дніпровське» просило залучити до розгляду справи в якості співвідповідача орган управління ДП «Дніпровське» - Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Клопотанням від 03.11.2017р. С(Ф)Г «Агролан» просило залучити Кабінет Міністрів України до участі у справі №908/1409/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Зазначені клопотання не задоволені судом, оскільки відповідно до ст.24 Господарського процесуального Кодексу України (в редакції, що діяла станом на час подання клопотання), залучення іншого відповідача допускається лише до прийняття судом рішення у справі. Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу (в редакції, яка діяла на момент звернення з клопотаннями) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, або бути залучені судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін.

Відповідачем 2 не наведено підстав, яким чином рішення у справі вплине на права або обов`язки Кабінету Міністрів України. Судом не встановлено обставин впливу рішення по справі на права або обов`язки Кабінету Міністрів України.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя проти задоволення апеляційних скарг заперечив з підстав, викладених у відзиві №3310 від 13.11.17, зазначивши, що спірна земельна ділянка площею 233 га є складовою частиною земельної ділянки наданої у користування згідно з Державним актом від 29.07.1959 Військовій частині № НОМЕР_1 (аеродром «Мокре»), що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовується сторонами у справі. Міністерство оборони України не зверталось з поданням про відмову від земель оборони, що розташовані на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Військове містечко №82. Відповідні рішення стосовно відчуження спірної земельної ділянки Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України в порядку, встановленому ст. 149 Земельного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил», не приймалися. Наполягав на неправомірності доводів апелянтів про пропуск позовної давності для звернення з цим позовом до суду, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

Військовий прокурор не погодився з апеляційними скаргами з підстав, викладених у запереченнях №5642 вих-17 від 13.11.2017. Вважає, подані апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області просить залишити без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2017 розгляд апеляційних скарг відкладено на 13.12.2017 о 14:00.

Заявою відповідач-2 просив розгляд апеляційних скарг здійснювати без участі представників С(Ф)Г «Агролан», апеляційні скарги відповідачів задовольнити, рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 у справі №908/1409/17 скасувати в повному обсязі.

У зв`язку з задоволенням ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №908/1409/17 заяви про самовідвід головуючого колегії судді Сгари Е.В. (в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України), розпорядженням керівника апарату суду від 14.12.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1409/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.12.2017 визначено судову колегію для розгляду апеляційних скарг у складі: головуючий суддя Дучал Н.М., судді Будко Н.В., Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 прийнято до провадження апеляційні скарги Селянського (фермерського) господарства Агролан б/н від 03.10.2017 та Державного підприємства Дніпровське №112 від 03.10.2017 на рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 у справі №908/1409/17; розгляд апеляційних скарг призначено на 25.01.2018.

15.12.2017р. набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. №2147-УШ, яким викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

За таких обставин, розгляд апеляційних скарг продовжено апеляційним господарським судом за правилами, викладеними у Господарському процесуальному кодексі України, в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.

Заявою від 23.01.2018 Селянське (фермерське) господарство Агролан просило розгляд апеляційних скарг здійснювати без присутності представників Відповідача 2; застосувати строк позовної давності до вимог прокурора, задовольнити апеляційні скарги, та скасувати рішення суду в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.01.2018 Військовий прокурор та представник Міністерства оборони України заперечували проти задоволення апеляційних скарг.

Від ДП «Дніпровське» надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг.

В судовому засіданні 25.01.2018р. було оголошено перерву до 13.02.2018р. о 15-15.

01.02.2018 до Донецького апеляційного господарського суду від Державного підприємства Дніпровське надійшла заява №9 від 30.01.2018 про відвід всьому суддівському складу Донецького апеляційного господарського суду, в якій Відповідач-1 просив задовольнити відвід і передати дану справу, на підставі розпорядження голови Донецького апеляційного господарського суду, на розгляд господарського суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.02.2018 зупинено провадження за апеляційними скаргами ДП "Дніпровське", С(Ф)Г"Агролан" на рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 року у справі №908/1409/17 до вирішення питання про відвід всьому суддівському складу Донецького апеляційного господарського суду. Розпорядженням №1 від 05.02.2018 Голови Донецького апеляційного господарського суду Про передачу справи №908/1409/17 до Харківського апеляційного господарського суду передано справу №908/1409/2017 для вирішення питання про відвід всьому суддівському складу Донецького апеляційного господарського суду.

07.02.2018 до Донецького апеляційного господарського суду від ДП Дніпровське надійшло клопотання №13 від 05.02.2018 про надання можливості представникам ДП "Дніпровське" брати участь у судовому засіданні, призначеному на 13.02.2018 о 15-15 годин, у режимі відеоконференції. В клопотанні заявник просив доручити проведення відеоконференції господарському суду Запорізької області.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2018 у справі №908/1409/17 відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства Дніпровське №9 до 30.01.2018 про відвід складу Донецького апеляційного господарського суду у справі №908/1409/17. Передано справу для подальшого розгляду до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2018 поновлено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державного підприємства "Дніпровське", Селянського (фермерського) господарства "Агролан" на рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 року у справі №908/1409/17. Призначено судове засідання з розгляду апеляційних скарг на рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 року у справі №908/1409/17 на 01.03.2018 о 15:15 год.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2018 відмовлено ДП "Дніпровське" у задоволенні клопотання №13 від 05.02.2018 про надання можливості представникам ДП "Дніпровське" брати участь у судовому засіданні, призначеному у Донецькому апеляційному господарському суді на 13.02.2018 о 15-15 годин, у режимі відеоконференції у приміщенні суду.

27.02.2018 (вх. №02-31/1011/18) до Донецького апеляційного господарського суду від ДП Дніпровське надійшло клопотання про надання можливості представникам ДП "Дніпровське" брати участь у судовому засіданні у Донецькому апеляційному господарському суді у режимі відеоконференції. Проведення відеоконференції апелянт просив доручити Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2018 відмовлено ДП "Дніпровське" у задоволенні клопотання про участь представників ДП «Дніпровське» у судовому засіданні, що призначене на 01.03.2018р. о 15-15 в режимі відеоконференції у зв`язку з відсутністю в Орджонікідзевському суді вільних, облаштованих для проведення відеоконференції, залів.

27.02.2018 до Донецького апеляційного господарського суду від ДП «Дніпровське» надійшла заява №20 від 23.02.2018 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, в якій фактично викладені нові додаткові підстави апеляційної скарги.

Відповідно до ст.266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги, що заява подана поза межами строку на апеляційне оскарження, та після початку розгляду апеляційних скарг по суті, судом не враховано заяву при розгляді апеляційної скарги ДП «Дніпровське», а також додані до неї нові документи, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Тому, розгляд апеляційних скарг здійснено судом апеляційної інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах.

01.03.2018р. через канцелярію суду надійшов відзив Міністерства оборони України №603 від 27.02.2018р., до якого додані додаткові документи.

Відзив позивача 1 також не враховано судом при розгляді апеляційних скарг, як такий, що поданий поза межами строків надання відзиву до суду апеляційної інстанції. Надані до відзиву документи не оцінюються судом апеляційної інстанції оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні 01.03.2018р. Військовий прокурор та представник Міністерства оборони України заперечували проти задоволення апеляційних скарг. Просили рішення господарського суду Запорізької області залишити без змін.

В судове засідання 01.03.2018р. з`явився та був присутній представник ДП «Дніпровське» (належних доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ДП «Дніпровське» не надав).

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з приписами п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, заслухавши в судових засіданнях пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

25.08.2011р. між Державним підприємством Дніпровське (відповідач-1, сторона-1) та Селянським (фермерським) господарством Агролан (відповідач-2, сторона-2) укладений договір №1 про спільну обробку земельної ділянки, за умовами якого сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти у сфері сільського господарства без створення юридичної особи, для досягнення наступних спільних господарських цілей: вирощування та збільшення об`єму сільгосппродукції, отримання прибутку (п. 1.1 Договору).

Відповідно до розділу 3 договору сторона-1 зобов`язується з моменту підписання договору надати (передати) стороні-2 схему полів (з вказівкою земельної площі, яка буде спільно оброблятися) (пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору).

Пунктом 4.2 договору сторона-2 зобов`язалася, зокрема, спільно зі стороною-1 господарювати на земельній площі, виділеній для спільної діяльності по вирощуванню сільськогосподарської продукції; використовувати у сільськогосподарській діяльності (а саме використовувати під посіви) щорічно не менше ніж 100% земельної площі наданої стороною-1; здійснювати виконання робіт пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції; при необхідності, на власний розсуд вести відокремлений баланс, статистичну звітність, бухгалтерський облік і податкову звітність щодо спільного обробітку земельної ділянки відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 5.2 договору визначено, що сторони за даним договором спільно займаються вирощуванням зернових і технічних культур, а також виробництво меншої сільськогосподарської продукції на земельній ділянці загальною площею 233 га, відповідно до акту на право користування землею від 29.07.1959.

Внески і частки сторін по спільному обробітку земельної ділянки здійснюються таким чином (п.6.1.): сторона-1 свій внесок здійснює шляхом передачі в спільну діяльність права користування земельною ділянкою загальною площею 233га, що зазначена в п.5.2. цього договору, для потреб сторони 2, що не суперечать діючому законодавству України(п. 6.1.1.); сторона 2 свій внесок здійснює платежами, що передбачені п.8.2. договору(п. 6.1.3.).

Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок сторони-1 щорічно у розмірі 500,00 грн. за 1 га за один повний рік користування стороною-2 земельною ділянкою, що зазначена в п. 5.2. цього договору в строк до 31 грудня кожного року (п. 8.1., 8.2. Договору).

Згідно з розділом 10 договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 10.1 та закінчується через 10 років з дня його укладення - 25.08.2021.

Договір підписаний сторонами.

25.08.2011р. за актом прийому-передачі земельної ділянки у спільну обробку за договором №1 від 25.08.2011 сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла у користування земельну ділянку, загальною площею 233 га, яка знаходиться на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району.

26.08.2015 між ДП «Дніпровське», що є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України та С(Ф)Г «Агролан» укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011 р., якою внесено зміни до п. 8.1., 8.2 договору №1 від 25.08.2011 та викладено в новій редакції, а саме: п.8.1. «Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом внесення грошових коштів до каси сторони-1»; п. 8.2. «Оплата, зазначена в пункті 8.1. цього договору, здійснюється щорічно у розмірі 1500,00 гривень за 1 га за один повний рік користування стороною-2 земельною ділянкою, зазначеною в пункті 5.2. цього договору в строк до 25 серпня кожного року пропорційно-рівними частками щомісяця, з урахуванням індексів інфляції. Дана оплата здійснюється з моменту укладення цієї додаткової угоди, тобто з 26.08.2015, відповідно до узгодженого сторонами графіку.

01.04.2016 між ДП «Дніпровським», що є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України та С(Ф)Г «Агролан» укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011 р., якою внесено зміни до п. 8.1., 8.2, 10.2 договору №1 від 25.08.2011 та викладено в новій редакції, а саме: п.8.1. «Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок сторони-1 або готівкою через касу підприємства з дотриманням вимог чинного законодавства України до готівкових розрахунків»; п.8.2. «Вартість використання 1 га рілля на рік становить 2250,00 грн., з урахуванням вартості земельного податку. До оплати за використання земельної ділянки застосовуються індекси інфляції»; п.10.2. «Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору та закінчується 25.08.2019».

Доповнено Договір №1 від 25.08.2011 п. 8.3. у наступній редакції: « 8.3. Оплата за користування земельною ділянкою за повний календарний рік сплачується рівними частками щомісячно до 25 числа поточного місяця».

Військовий прокурор при зверненні до господарського суду з позовом у даній справі, зазначив, що при укладанні Договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р. його сторонами (відповідачами у даній справі) порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 77, 116, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 4 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", оскільки Міністерством оборони України згоди на вилучення земельної ділянки із земель оборони або дозволів щодо передачі вказаної земельної ділянки не надавалося, питання укладання договору з Міністерством оборони України не узгоджувалося, що є підставою для визнання недійсним договору та зобов`язання ДП "Дніпровське" повернути на користь Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя земельну ділянку площею 233га.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 131-1 в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 викладено висновок: із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя обґрунтовано прокурором тими обставинами, що на підставі укладеного між відповідачами Договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., до якого було укладено додаткову угоду, відбулась неправомірна передача земельної ділянки оборонного призначення, що не відповідає вимогам Закону та порушує інтереси держави. Також прокурор зазначив, що позивачі належним чином не захищають порушені права держави, про що свідчить відсутність протягом тривалого часу вжитих заходів спрямованих на повернення земель оборони до законного власника, та зазначені обставини можуть бути підставою для звернення прокурора до суду з позовом по даній справі в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя, як органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. ст. 1, 10 Закону України "Про оборону України", ст.ст. 3,10 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для захисту суверенітету, незалежності територіальної цілісності України.

З огляду на наведене вище, звернення військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя до господарського суду з цим позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів держави, уповноваженими органами якої є визначені прокурором позивачі, що належним чином перевірено судом першої інстанції.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до Акту на право користування землею від 29.07.1959, військовій частині №78598 Одеського воєнного округу виконавчим комітетом Комишевахської районної Ради депутатів трудящих в постійне користування відведено земельну ділянку загальною площею 259,56 га, з яких: орних земель (рілля, городи та залежі) 188,7 га, пасовищних 58,5 га, інших угідь 12,36 га, яка розташована на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Військове містечко №82.

Спірна земельна ділянка площею 233га є складовою частиною земельної ділянки, загальною площею 259,56га, наданої у користування актом на право постійного користування землею від 29.07.1959 року, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Міністерство оборони України листом №31/1/321 від 06.06.2003 повідомило, що запасний аеродром з захисними смугами для функціонування якого була надана земельна ділянка площею 259,56 га входить до єдиної аеродромної мережі аеродромів на особливий період, правонаступником є Запорізька КЕЧ району.

Наказом командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування від 11.08.2004р. №401 Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років, земельну ділянку в Оріхівському районі площею 248,56 га з земель КЕВ м. Запоріжжя передано у тимчасове користування для сільськогосподарських потреб та використання за цільовим призначенням Військовому радгоспу Дніпровський.

Наказом командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування №433 від 01.09.2004р. «Про скасування наказу командувача військ Південного оперативного командування від 11.08.04 №401», з метою усунення порушень чинного законодавства України, що виникли у зв`язку з виданням наказу від 11.08.2004р. №401 Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років, наказ командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування від 11.08.2004р. №401 Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років скасовано.

Як свідчать матеріали справи, на підставі Директиви Міністерства оборони України №Д-115/1/03 від 30.03.2003 року "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України" Запорізьку КЕЧ району (ідентифікаційний код 07809992) переформовано та визначено її правонаступником КЕВ м. Запоріжжя (ідентифікаційний код 07809992).

Статтею 4 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено обов`язковість реєстрації військових частин (закладів, установ, організацій Збройних Сил України) як суб`єктів господарської діяльності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності визначений Постановою Кабінету Міністрів України №749 від 03.05.2000 року.

КЕВ міста Запоріжжя із місцезнаходженням у м. Запоріжжя, вул. Земського Лікаря Лукашевича, 4, засновник Міністерство оборони України, зареєстровано в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код 07809992.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна в Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується із ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, яка належить їм на праві оперативного управління.

Пунктом "б" ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Частина 5 ст. 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно з приписами ст. 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а ст. 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 142 Земельного кодексу України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до п. 5.6 Наказу Міністра оборони України №795 від 22.12.2011 року "Про затвердження Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України" припинення права постійного користування земельною ділянкою в разі добровільної відмови землекористувача здійснюється лише за наявності згоди Міністра оборони України на припинення права постійного користування земельною ділянкою за заявою землекористувача до власника земельної ділянки.

За змістом ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Пунктом 4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1282 від 29.08.2002 року визначено, що передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України або Міноборони в залежності від виду військового майна.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, до прийняття Кабінетом Міністрів України чи Міністерством оборони України рішення, зазначеного у п. 4 цього порядку, Міноборони проводить вилучення військового майна з оперативного управління військових частин. У разі прийняття рішення про вилучення військового майна воно знімається з обліку в порядку, що визначається Міноборони, і залишається на тимчасовому зберіганні та обслуговуванні цих військових частин.

Положенням про Комісію з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 02.06.2010 року передбачено, що комісія з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності є постійно діючим робочим органом Кабінету Міністрів України.

Основним завданням комісії є подання Кабінету Міністрів України пропозицій та рекомендацій щодо погодження добровільної відмови або згоди на вилучення або відчуження земельних ділянок згідно з пропозиціями Міноборони, МВС, МНС, Адміністрації Держприкордонслужби, Державного департаменту з питань виконання покарань, інших центральних органів виконавчої влади.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка загальною площею 233га, маючи статус земель оборони, знаходиться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.

Судом встановлено, що доказів, які б засвідчували добровільну відмову Міністерства оборони України від користування земельною ділянкою загальною площею 233га, яка є складовою частиною земельної ділянки площею 259,56га, матеріали справи не містять.

Крім того, згода Міністерства оборони України на передачу спірної земельної ділянки, розташованої на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, не надавалась.

Рішення стосовно відчуження (передання до іншого відомства) спірної земельної ділянки Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України в порядку, встановленому ст. 149 Земельного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 "Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил", не приймалося.

Отже, право користування (оперативного управління) земельною ділянкою, розташованою на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 233 га залишається за Міністерством оборони України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржників щодо передачі спірної земельної ділянки у складі цілісного майнового комплексу військового радгоспу "Дніпровський" до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, зважаючи на наступне.

Положенням про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року, встановлено порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності, Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Згідно з п. 10 даного Положення, право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №883 від 07.09.2011 року "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства" передано цілісний майновий комплекс військового радгоспу "Дніпровський" зі сфери управління Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №516 від 05.10.2011 року "Про приймання цілісних майнових комплексів Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України" цілісні майнові комплекси державних підприємств, в т.ч. військовий радгосп "Дніпровський", прийнято зі сфери управління Міністерства оброни України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України

Комісією, створеною відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05.11.2011 року №516, виданого на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №883-р від 07.09.2011 року, складено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року, відповідно до якого комісією здійснено приймання-передачу цілісного майнового комплексу військового радгоспу "Дніпровський", згідно документів, що додаються.

Судова колегія зауважує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №883 від 07.09.2011 року до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України" передавалися виключно цілісні майнові комплекси підприємств. Відомості про передання земельних ділянок Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України" в розпорядженні №883 від 07.09.2011р. відсутні.

Апелянт посилається на акт приймання-передачі від 30.03.2012 року, відповідно до якого цілісний майновий комплекс, майно та земельні ділянки військового радгоспу "Дніпровський", в т.ч., на його думку, земельна ділянка площею 233га, розташована на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82, передані зі сфери управління Міністерства оброни України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Присутні в судових засіданнях апеляційної інстанції представники Військової прокуратури та Міністерства оборони України пояснили, що фактично військовий радгосп "Дніпровський" вийшов зі сфери управління Міністерства оборони України цілісним майновим комплексом, але передачі земельних ділянок не відбулось.

Дослідивши зміст вищенаведеного акту приймання-передачі від 30.03.2012 року судом встановлено, що фактично до підпорядкування Міністерства аграрної політики та продовольства України було передано цілісний майновий комплекс військового радгоспу "Дніпровський". Проте, в акті зазначено, що технічна (проектна, експлуатаційна) та бухгалтерська (в т.ч. числі первинна) документація щодо об`єкта передачі знаходиться на військовому радгоспі «Дніпровський» та комісією не досліджувались та за актом не передавалась. Відповідальність за наявність, повноту і комплектність технічної та бухгалтерської документації несе керівник та бухгалтер військового радгоспу «Дніпровський».

Тобто, із зазначеного документу взагалі не вбачається факт передачі Міністерством оборони України (в особі уповноважених представників) до Міністерства аграрної політики та продовольства України саме спірної земельної ділянки площею 233га, що розташована на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

При цьому, в переліку документів доданих до акту відсутній документ про право військового радгоспу «Дніпровський» користування спірною земельною ділянкою.

Серед переліку документів, які додавалися до акту приймання-передачі від 30.03.2012 року, інші документи, які стосувалися б спірної земельної ділянки, відсутні.

Судовою колегією досліджено Інвентарні описи №1, №2, №3 основних засобів, які є додатками до акту від 30.03.2012 року, та встановлено, що останні також не містять даних щодо передачі спірної земельної ділянки до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України у складі цілісного майнового комплексу військового радгоспу «Дніпровський».

Як вже зазначалося, наказом командуючого військ ордена Червоного прапора Південного оперативного командування №401 від 11.08.2004 року "Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років" земельні ділянки полігонів, що тимчасово не використовуються і придатні для сінокосіння, випасу скота та посіву сільськогосподарських культур, передано утимчасове користування військовим радгоспам Південного командування, зокрема, військовому радгоспу "Дніпровський" з земель КЕВ м. Запоріжжя (Оріхівський район) 248,56 га.

Проте, наказом командуючого військ ордена Червоного прапора Південного оперативного командування №433 від 11.09.2004 рокуНаказ №401 від 11.08.2004 року скасовано у зв`язку порушенням вимог чинного законодавства, що виникли у зв`язку виданням зазначеного наказу.

Відтак, станом на 30.03.2012 року, тобто на момент передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок військового радгоспу "Дніпровський" Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України за актом приймання-передачі, радгосп не мав правовстановлювального документу, на підтвердження права військового радгоспу "Дніпровський" користування спірною земельною ділянкою.

Крім того, резолюцією Першого віце-прем`єр міністра України №4889/3/1-07 від 31.01.2007 року Міністерству оборони України зупинено здійснення операцій з реалізації та передачі земель оборони (в тому числі під об`єктами нерухомості), крім безоплатної передачі в комунальну власність земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного та житлового призначення разом з цими об`єктами, до прийняття окремого рішення.

Посадові особи Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, які були уповноваженими представниками Міністерства оборони України, - як органу виконавчої влади якому надано право на постійне користування (оперативне управління) спірною земельною ділянкою для відповідного цільового призначення, що входили до складу комісії, підписали акт приймання-передачі від 30.03.2012 року із запереченнями №303/6/28/256,про що зазначено на акті.

Відповідно до змісту окремої думки, Міністерство оборони України (в особі своїх представників), з посиланням на порушення вимог земельного законодавства та існування резолюції Першого віце-прем`єр міністра України від 31.01.2007 року №4889/3/1-07, висловило заперечення щодо передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України земельних ділянок, оскільки останні відносяться до земель Міністерства оборони, яке не відмовлялося від земельних ділянок та згоду на передання також не надавало.

Отже, вказаний акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року не є доказом вилучення спірної земельної ділянки з земель оборони та передання її до сфери Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Державним підприємством "Дніпровське" не надано суду належних доказів на підтвердження припинення існування права Міністерства оборони на земельну ділянку площею 233га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

Матеріали справи не містять належних доказів отримання військовим радгоспом "Дніпровський" у постійне користування спірної земельної ділянки загальною площею 233га, у визначеному законодавством порядку. Будь-яких посилань на прийняті рішення органів державної влади щодо такої передачі, зазначені документи не містять.

Всі надані ДП «Дніпровське» докази лише можуть свідчити про тимчасове користування військовим радгоспом "Дніпровський" спірною земельною ділянкою, та не спростовують встановлених обставин.

З огляду на вищевикладене та взявши до уваги, що ДП «Дніпровське» не надано доказів на підтвердження належного оформлення спірної земельної ділянки, площею 233га, яка є складовою земельної ділянки загальною площею 259,56 га, а також враховуючи відсутність у військового радгоспу «Дніпровський» на момент складання акту приймання-передачі від 30.03.2012року будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку, посилання скаржників на те, що спірна земельна ділянка на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №883-р від 07.09.2011 року "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства" перейшла до відання Міністерства аграрної політики та продовольства України не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, отже доводи заявника апеляційної скарги щодо приналежності ДП "Дніпровське" спірної земельної ділянки площею 233га не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, Військовою прокуратурою Запорізького гарнізону заявлено вимогу про визнання недійсним Договору №1 від 25.08.2011р. про спільну обробку земельної ділянки, з врахуванням додаткової угоди, в обґрунтування якої заявник зазначає, що укладений відповідачами правочин не відповідає вимогам законодавства та порушує інтереси держави, тому спірний договір на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є недійсним, а земельна ділянка підлягає поверненню розпоряднику земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України).

Статтею 207 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

За приписами ч. 1 ст. 115 Земельного кодексу України передбачено, що зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони", військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з огляду на відсутність на час укладення оспорюваного договору рішення про надання дозволу ДП «Дніпровське» та С(Ф)Г "Агролан» на використання спірної земельної ділянки загальною площею 233га, віднесеної до категорії земель оборони, зміст оскаржуваного правочину, укладеного відповідачами у даній справі, суперечить положенням ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, ст. 77, 116, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони", відтак наявні підстави для визнання його недійсним в судовому порядку.

Стосовно наполягання С(Ф)Г «Агролан», що оспорюваний договір є договором простого товариства, судова колегія зазначає, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (частина перша статті 1132 Цивільного кодексу України).

Проте, як вбачається зі змісту договору про спільну обробку земельної ділянки від 25.08.2011р. (з врахуванням додаткових угод), він містить елементи договору найму (оренди), і направлений на передачу відповідачу 2 у тимчасове користування земельної ділянки та отримання відповідачем 1 прибутку, що свідчить про укладення між відповідачами правочину не спрямованого на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначене також є підставою для визнання договору №1 від 25.08.2011р. недійсним, оскільки, за умовами ст.93 Земельного кодексу України, орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи, яким не є ДП «Дніпровське».

Як встановлено з акту приймання-передачі земельної ділянки у спільну обробку за договором №1 від 25.08.2011р., земельна ділянка загальною площею 233га знаходиться на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

За приписами ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 Земельного кодексу України).

Отже, враховуючи факт віднесення спірної земельної ділянки площею 233га до категорії земель оборони та використання її сторонніми особами без достатніх правових на це підстав, вірним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги військового прокурора про повернення земельної ділянки від ДП "Дніпровське" до органу уповноваженого здійснювати управління землями державної власності на праві оперативного управління Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р. та додаткової угоди №1 від 01.04.2016р. про внесення змін та доповнень до договору, що укладені між Державним підприємством Дніпровське та Селянським (фермерським) господарством Агролан, та зобов`язання Державне підприємство Дніпровське повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Запоріжжя земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.

Місцевим господарським судом правомірно не прийнято в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог доводи відповідачів про застосування строку позовної давності для звернення до суду із позовом у даній справі, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції враховуючи наступне.

За нормами ст.ст. 316-319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може бути обмежений у здійсненні права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При зверненні з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя, прокурор зазначив, що про порушення права позивачам та прокурору стало відомо після проведеного у квітні 2017 року обстеження земельної ділянки військового містечка №82, розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Новотавричеське Оріхівського району Запорізької області, проведеного комісією на виконання завдання Генеральної прокуратури України.

Матеріали справи свідчать, що ні військовий прокурор, ні позивачі у справі не є сторонами оспорюваного договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., укладеного відповідачами.

Наполягання апелянтів на тому, що про порушення прав позивачам було відомо з 2012р., з моменту складання акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року до сфери Міністерства аграрної політики та продовольства України не підтверджуються матеріалами справи, оскільки акт не містить посилання на передачу спірної земельної ділянки та відомостей про укладений між відповідачам договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011р.

Отже, наполягання апелянтів про пропуск позовної давності для звернення до суду спростовується матеріалами справи.

До того ж, у даній справі, яка розглядається, порушення права постійного користування (господарського відання) на землю Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя, яке полягає в обмеженні у його здійсненні, є триваючим і відбувається по цей час, чим об`єктивно порушуються права позивачів в користуванні та розпорядженні майном.

Матеріали справи свідчать, що відповідач-1 визнає утримання спірної земельної ділянки, оскільки вважає користування та подальше розпорядження законним та правомірним.

Таким чином, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав і в цьому випадку позовна давність не пропущена.

Виходячи з наведеного, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, яким в даному випадку є Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя.

Враховуючи викладене, а також приписи ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, відсутність доказів добровільної відмови Міністерства оборони України від права користування земельною ділянкою, розташованою на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82, або згоди на передачу цієї земельної ділянки іншим особам, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог прокурора.

Виходячи з вищезазначеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявників, викладені в апеляційних скаргах не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Твердження заявників апеляційних скарг про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017р. (повний текст складено 26.09.2017р.) у справі №908/1409/17.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017р. (підписано 26.09.2017р.) у справі №908/1409/17 покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Селянського (фермерського) господарства "Агролан", с.Новотавричеське Запорізької області та Державного підприємства "Дніпровське", м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 (повний текст складено 26.09.2017) у справі №908/1409/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.09.2017 (повний текст складено 26.09.2017) у справі №908/1409/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду через Донецький апеляційний господарський суд (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 01.03.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено 02.03.2018 р.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: Н.В. Будко

Н.О. Мартюхіна

Надруковано 7 екз.:
2 позивачам;
1 військовому прокурору;
2 відповідачам;
1 у справу;
1 - ГСЗО.