РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018Справа № 910/46/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 4)
До За участі Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОЗАЦЬКА, будинок 120/4, ЛІТЕРА "Є") третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
простягнення 356 788 грн. 46 коп.
Представники:

від Позивача: Сірий А.М. (представник за довіреністю)

від Відповідача: Савєльєв С.І. (представник за довіреністю)

віл Третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Держвуглепостач» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 356 788 грн. 46 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (покупець) та Державним підприємством «Держвуглепостач» (постачальник) укладено Договір поставки вугілля №111/10, за умовами якого постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію (вугілля), в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в Договорі. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору на адресу відокремленого підрозділу Відповідача - Вуглегірської ТЕС ним було відвантажено вугілля у вагонах № 67857243 в кількості 68,4 тонни та № 63645592 в кількості 67,45 тонн. Проте, посилаючись на недостачу вугілля у вказаних вагонах при його прийнятті, акти приймання-передачі вугільної продукції Відповідач не підписав, поставлене вугілля не оплатив, чим порушив зобов'язання за Договором. Таким чином, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Центренерго» перед Державним підприємством «Держвуглепостач» становить 356 788,46 грн.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що при зважуванні на тензометричних вагах Вуглегірської ТЕС було виявлено у вагоні № ,2 тонни вугілля, а у вагоні № 63645592 - 62,88 тонни вугілля, що менше від маси вугілля, зазначеної у залізничних накладних. За твердженнями Відповідача, незважаючи на його неодноразові звернення оригінали комерційних актів, які засвідчують недостачу вантажу, ПАТ «Укрзалізниця» надані не були, що свою чергу унеможливило підписання актів звіряння вугілля по кількості та якості з Позивачем та акти приймання-передачі вугілля. Відтак, Відповідачем було добросовісно вчинені всі залежні від нього дії з метою прийняття поставленого вугілля, а ненадання вантажовідправнику відповідних комерційних актів, непідписання актів приймання-передачі вугілля зумовлено бездіяльністю залізниці, а не порушенням умов Договору Відповідачем. Відповідач також зазначає, що при розрахунку вартості вугілля Позивачем безпідставно використані показники маси вугілля, вказаної у залізничних накладних, та ціна вугілля, встановлена в Договорі № 111/33 від 09.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2018 року відкрито провадження у справі №910/46/18, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.01.2018 року.

19.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

25.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

31.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

31.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивача - ДП "ШУ "Південнодонбаське №1".

В судове засідання 31.01.2018 року з'явились представники Сторін.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Суд на місці ухвалив - відмовити в задоволенні клопотання Позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивача - ДП "ШУ "Південнодонбаське №1".

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов'язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що при надходженні вагонів №№67857243, 63645592 на станцію призначення Світлодарське Донецької залізниці було виявлено недостачу маси вантажу, зазначену у залізничній накладній, про що ПАТ "Укрзалізниця" було складено акти загальної форми та комерційні акти.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо однієї із сторін, а тому заява Відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" підлягає задоволенню.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що Державним підприємством "Держвуглепостач" не наведено належних обґрунтувань щодо того, як рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки ДП "ШУ "Південнодонбаське №1" щодо однієї з сторін, а тому заява Позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивача - ДП "ШУ "Південнодонбаське №1" задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 31.01.2018 Суд на місці ухвалив - відкласти підготовче судове засідання на 07.02.2018.

05.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання 07.02.2018 представники Сторін та Третьої особи не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 підготовче засідання відкладено на 20.02.2018 у зв'язку з відсутністю доказів отримання Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача ухвали суду про повідомлення про дату, час і місце судового засідання від 31.01.2018.

19.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на заперечення Відповідача.

В судове засідання 20.02.2018 з'явилися представники сторін та третьої особи. Представник третьої особи надав в матеріали справи пояснення по суті позовних вимог та зазначив, що комерційні акти з приводу нестачі маси вантажу не складались.

Під час підготовчого засідання судом здійснено всі необхідні дії для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, передбачені у ст. 182 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/46/18 до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 06.03.2018.

В судовому засіданні 06.03.2018 представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.03.2018

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 06.03.2018, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

23.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (покупець) та Державним підприємством «Держвуглепостач» (постачальник) укладено Договір поставки вугілля №111/10, за умовами якого постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію (вугілля), в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в Договорі. (а.с.15-23)

Згідно з п. 1.2 Договору, покупець прийме вугілля, оплатить його вартість відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.7 Договору, датою виконання зобов'язання по поставці є дата календарного штемпеля залізничної станції призначення на перевізному документі. Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання між сторонами акту приймання-передачі вугілля.

Пунктом 3.3 Договору до обов'язків покупця віднесено: своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах Договору (підпункт 3.3.1); прийняти вугілля, поставлене на умовах цього Договору згідно з актом приймання-передачі вугілля (підпункт 3.3.2); вимагати від Залізниці складання відповідного комерційного акту у всіх випадках, що передбачені статтею 129 Статуту Залізниць України. У випадку складання Залізницею комерційних актів, покупець, разом з оригіналом комерційного акту, зобов'язаний передати вантажовідправникові вугілля право на звернення до Залізниці з претензійно-позовними вимогами шляхом внесення переуступного підпису на перевізному документі (підпункт 3.3.4).

У п. 5.2 Договору встановлено, що приймання вугілля за цим Договором здійснюється сторонами спільно в місці надходження (на ТЕС покупця).

Відповідно до п. 5.3 Договору, покупець самостійно приймає вугілля за кількістю та якістю, якщо уповноважені представники постачальника відсутні в місці приймання вугілля на момент подачі вагонів для зважування чи опробування.

Отримані результати вважаються фактичними та беззаперечно використовуються для розрахунків за поставками з врахуванням допустимої похибки випробування, а також - норм нестачі, надлишку та природних втрат, встановлених цим договором, окрім випадків, коли за результатами хіманалізу арбітражного зразка лабораторної проби, проведеного згідно з п. 5.5.3 Договору, будуть отримані інші показники якості вугілля.

Згідно з п. 5.4 Договору приймання вугілля за кількістю та визначення його фактичної ваги здійснюється шляхом зважування на тензометричних вагах ТЕС-Вантажоотримувача, які відповідають діючим нормативам і вчасно проходять перевірки відповідного регіонального центру стандартизації, метрології та сертифікації, з врахуванням вимог ГНД 34.09.101-2003 "Методичні вказівки з обліку палива на електростанціях'' і норм недостачі та надлишку згідно з «Правилами перевезень вантажів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.1 1.2000 № 644.

У п. 5.4.1 Договору сторони погодили, що:

- норма недостачі (сума норми природних втрат і граничного розходження визначення маси нетто) становить 1,0 % маси нетто, вказаної в залізничній накладній для відповідного вагону;

- норма надлишку (граничне розходження визначення маси нетто) становить 0,2 % маси нетто, зазначеної в залізничній накладній для відповідного вагону;

- норма природних втрат становить відповідний відсоток маси нетто, зазначеної в залізничній накладній для відповідного вагону в залежності від класу крупності вугілля та відстані, на яку воно перевозиться, і визначається згідно з «Нормами природних втрат антрацитів, кам'яного та бурого вугілля і брикетів із кам'яного та бурого вугілля під час перевезень залізничним транспортом», затвердженими Постановою Держпостачу СРСР від 11.08.87 № 109 (Додаток Ж ГНД 34.09.101-2003 "Методичні вказівки з обліку палива на електростанціях").

У п. 5.4.1 Договору встановлено, що маса вугілля в вагоні для розрахунків по поставках визначається на підставі даних, зазначених у залізничних накладних і результатів зважування ТЕС-Вантажоотримувача вугілля у вагоні наступним чином:

якщо різниця між масою, визначеною в перевізному документі і масою, визначеною при прийманні, не перевищує норми недостачі (у разі недостачі) або норми надлишку (у разі надлишку), маса нетто вугілля в вагоні приймається зав даними залізничної накладної;

якщо різниця між масою, визначеною в перевізному документі і масою, визначеною при прийманні, перевищує:

- норми недостачі (у разі недостачі), сама нетто вугілля в вагоні приймається за фактичною масою, визначеною зважуванням та тензометричних вагах ТЕС-Вантажоотримувача з врахуванням норми природних втрат;

- норму надлишку (у разі надлишку), маса нетто вугілля в вагоні приймається за фактичною масою, визначеною зважуванням та тензометричних вагах ТЕС-Вантажоотримувача.

Відповідно до п. 6.1 Договору, враховуючи зміни в Податковому кодексі України, внесені згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо створення передумов для нової моделі ринку природного газу та забезпечення стабільності розрахунків підприємств енергетичної галузі» № 812-VIII від 24.11.2015 р. щодо тимчасового, до 01.07.2017 року, звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення (надалі - Податкова пільга), базова ціна вугілля, що поставляється по Договору, встановлюється за одну тонну при визначених в п. 4.2 Договору базових показниках якості і становить 1200,000 грн. без ПДВ.

У п. 6.5. Договору визначено, що покупець оплачує постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі вугілля.

Вартість перевезення вугілля залізницею оплачує Постачальник. Покупець, разом з оплатою вартості вугілля, зобов'язується відшкодувати Постачальнику витрати за перевезення вугілля (провізну плату, вказану в залізничній накладній) від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення виключно по території України в розмірі, що визначається «Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009, з урахуванням коефіцієнтів до Збірника тарифів. (п.6.6 Договору).

Відповідно до п. 10.1.Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.01.2017 р.

На виконання умов Договору поставки вугілля №111/10 від 23.03.2016 Позивачем було здійснено відправлення вугілля кам'яного зі станції Новогродівка на станцію Світлодарське ДОН одержувачу - ПАТ «Центренерго», зокрема, у вагоні № 67857243 у кількості 68400 кг, що підтверджується залізничною накладною № 53317509 від 07.04.2016 (а.с. 42-43), та у вагоні № 63645592 у кількості 67450 кг, що підтверджується залізничною накладною № 48372031 від 22.05.2016 (а.с. 44-45).

Після прибуття указаних вагонів на станцію призначення за наслідками зважування вугілля на тензометричних вагах Вуглегірської ТЕС Відповідачем було встановлено недостачу маси вантажу у вагоні № 63645592 на 4,57 тони та у вагоні № 67857243 на 4,2 тони порівняно з масою, вказаною у залізничних накладних. Так, фактична вага вугілля у вагоні № 67857243 становила 64,2 тонни та 62,88 тонни у вагоні № 63645592, про що Відповідачем було складено акти приймання палива за кількістю зважування № 1431 від 31.05.2016 та № 1510 від 07.06.2016 відповідно. (а.с. 79, 86)

Листами від 13.06.2017 № 0623/03, від 28.08.2017 № 0951/03, від 12.12.2017 № 1552/06 Позивач звертався до Відповідача з вимогами прийняти вугільну продукцію у вагонах № 63645592 та № 67857243 на умовах діючого Договору поставки № 111/33 від 09.11.2016 та підписати акти приймання-передачі вугільної продукції та акт звіряння. (а.с. 46-48)

У відповідь на вказані звернення Відповідач направив лист № 06-02/2829 від 29.08.2017, у якому повідомив Позивача про необхідність врегулювання спірних відносин між сторонами за Договором у судовому порядку. (а.с. 49)

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Держвуглепостач» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки вугілля №111/10 від 23.03.2016 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки вугілля №111/10 від 23.03.2016 Позивачем було здійснено відправлення вугілля кам'яного зі станції Новогродівка на станцію Світлодарське ДОН одержувачу - ПАТ «Центренерго», зокрема, у вагоні № 67857243 у кількості 68400 кг, що підтверджується залізничною накладною № 53317509 від 07.04.2016 (а.с. 42-43), та у вагоні № 63645592 у кількості 67450 кг, що підтверджується залізничною накладною № 48372031 від 22.05.2016 (а.с. 44-45).

Оскільки вагон № 67857243 прибув на станцію Світлодарське 10.04.2016, а вагон № 63645592 - 26.05.2016, про що свідчать календарні штемпелі станції призначення на залізничних накладних (а.с. 76, 83), згідно з п. 2.7 Договору зобов'язання по поставці вугілля Позивачем вважається виконаним.

Після прибуття указаних вагонів на станцію призначення за наслідками зважування вугілля на тензометричних вагах Вуглегірської ТЕС Відповідачем було встановлено недостачу маси вантажу у вагоні № 63645592 на 4,57 тони та у вагоні № 67857243 на 4,2 тони порівняно з масою, вказаною у залізничних накладних. Так, фактична вага вугілля у вагоні № 67857243 становила 64,2 тонни та 62,88 тонни у вагоні № 63645592, про що Відповідачем було складено акти приймання палива за кількістю зважування № 1431 від 31.05.2016 та № 1510 від 07.06.2016 відповідно. (а.с. 79, 86)

Встановивши факти недостачі вугілля у вагонах № 63645592 та № 67857243, Відповідач неодноразово звертався до начальника станції Світлодарське, начальника Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з вимогами про надання відповідних комерційних актів на підтвердження недостачі вугілля, що підтверджується листами від 05.05.2016 № 11/1730, від 12.05.2016 № 11/1829, від 20.05.2016 № 11/1449, від 09.06.2016 № 2399, від 09.11.2016 № 11/3135, від 20.12.2016 № 11/5410 (а.с. 89-94), які залишилися без відповіді та реагування.

При цьому, Суд зазначає, що твердження Позивача про невиконання Відповідачем обов'язку, передбаченого п. 3.3.4 Договору, спростовується наявністю указаного листування, оскільки Відповідач вжив всі залежні від нього заходи для отримання комерційних актів від Залізниці.

Суд бере до уваги, що згідно з поясненнями Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» комерційні акти складено нею не було.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься акт загальної форми № 167, складений 26.05.2016 на станції Красний Лиман, яким зафіксовані порушення маркування вантажу у вагоні № 63645592, наявність заглиблень різного розміру у вантажі, недостача вугілля у вагоні порівняно з масою, вказаною у залізничній накладній у обсязі 4,57 тонни. (а.с. 87-88)

Судом встановлено, що акти приймання-передачі вугілля у вказаних вагонах у встановленому Договором порядку підписані сторонами не були, проте, факт поставки та отримання вугілля у вагонах № 63645592 та № 67857243 Відповідачем не спростовується та не заперечується.

Відтак, Суд зазначає, що відсутність підписаних актів приймання-передачі вугілля не звільняє Відповідача від обов'язку оплатити отриманий ним товар за Договором, поставка якого підтверджується залізничними накладними та самим Відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку вартості поставленого вугілля, Позивач застосував діючу на момент звернення до суду базову ціну реалізації вугілля - 2425,00 грн без ПДВ за тонну, встановлену сторонами у Договорі поставки вугілля № 111/33 від 09.11.2016, виходячи з маси вугілля, визначеної у залізничних накладних № 53317509 від 07.04.2016 та № 48372031 від 22.05.2016.

Проте, зважаючи на встановлене Договором право Відповідача самостійно приймати вугілля за кількістю та якістю з визначенням його фактичної ваги, результати чого беззаперечно використовуються для розрахунків за поставками, Суд доходить висновку про те, що вартість вугілля має розраховуватися за результатами зважування Вуглегірської ТЕС.

При цьому, звернення до Залізниці з вимогами про складення комерційних актів не позбавляє Відповідача вказаного права.

З приводу застосування Позивачем до розрахунку вартості вугілля базової ціни за одну тонну, встановленої у Договорі поставки вугілля № 111/33 від 09.11.2016, Суд зазначає таке.

Насамперед зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України по справі №904/5381/14 від 24.06.2015.

Таким чином, Суд також зазначає про безпідставність застосування Позивачем базової ціни вугілля за одну тонну, встановленої у Договорі поставки вугілля № 111/33 від 09.11.2016, оскільки поставка вугілля за залізничними накладними № 53317509 № 48372031 здійснювалась на виконання та в період дії Договору поставки вугілля № 111/10 від 23.03.2016, умови якого й мають бути застосовані для розрахунків у даному випадку, незважаючи на закінчення терміну його дії 31.01.2017.

Відтак, з огляду на фактичну масу вугілля, визначену Відповідачем у вагоні № 67858243 у сумі 64,2 тонни та у вагоні № 63645592 у сумі 68,88 тонн, та встановлену у Договорі базову ціну вугілля - 1200,00 грн, Суд доходить висновку, що заборгованість Публічного акціонерного товариства «Центренерго» перед Державним підприємством «Держвуглепостач» за Договором вугілля № 111/10 від 23.03.2016 становить 152 496,00 грн.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Державному підприємству «Держвуглепостач» в розмірі 152 496,00 грн.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості товару, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Державного підприємства «Держвуглепостач» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 152 496,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства «Держвуглепостач» задовольнити частково.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОЗАЦЬКА, будинок 120/4, ЛІТЕРА "Є", ідентифікаційний код 22927045) на користь Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 4, ідентифікаційний код 40225511) борг у розмірі 152 496 (сто п'ятдесят дві тисячі чотириста дев'яносто шість) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн 44 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 березня 2018 року

Суддя О.В. Чинчин