ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2018

Справа № 910/21731/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до

Державного агентства резерву України

про

стягнення 154 831 грн 13 коп.

Представники:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" з вимогами до Державного агентства резерву України про відшкодування витрат по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч у розмірі 154 831 грн 13 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч від 07.05.2003 не виконав взяті на себе зобов’язання по відшкодуванню витрат за зберігання цінностей за 1, 2 та 3 квартали 2017 року, у зв’язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 154 831 грн 13 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21731/17, розгляд справи призначений на 29.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017, у зв’язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заява.

22.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення.

29.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2003 між Державним комітетом України з державного матеріального резерву України, правонаступником якого відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 є Державне агентство резерву України (комітет за договором) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (зберігач за договором) укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ПЗ/НР-03-01/НЮ-1744дч (надалі – договір), предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

04.01.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої визначено, що зберігачем по договору є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Відповідно до пункту 1.2. договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно із пунктом 2.1. договору зберігач зобов’язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що комітет зобов’язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.3. договору сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно із пунктом 4.4. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України “Про державний матеріальний резерв” державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Нормами частини 3 статті 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов'язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між регіональною філією "Придніпровська залізниця" та Державним агентством резерву України було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у відповідального зберігача по регіональній філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на 2017 рік у розмірі 293 948 грн 16 коп.

Відповідно до звітної документації про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, в тому числі: звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, актів звірки взаєморозрахунків на відшкодування витрат матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та актів на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за 1, 2 та 3 квартали 2017 року позивач фактично витратив на зберігання 154 831 грн 13 коп. (1 квартал – 42 870 грн 34 коп., 2 квартал – 60 123 грн 52 коп., 3 квартал 51 837 грн 27 коп.).

На виконання умов пункту 4.3. договору відповідно до актів дорожньої експедиції регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" листами від 11.04.2017 № НР-2/9/48, від 12.07.2017 №НР-2/9-71 та від 12.10.2017 №НР-2/9/106 направлені на адресу Державного агентства резерву України були направлені звітні документи за 1, 2 та 3 квартали 2017 року. Зазначені документи відповідач не повернув позивачу з погодженим або без погодження, із зазначеним недоліків, та витрати позивача не компенсував.

Як встановлено судом відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов’язання щодо відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 4 квартал 2016 року, у зв’язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 354 449 грн 25 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги, оскільки не підписання відповідачем направлених позивачем актів звірки взаєморозрахунків на відшкодування витрат матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1, 2 та 3 квартали 2017 року не надання вмотивованої відмови від їх підписання не звільняє відповідача від сплати наданих позивачем послуг за договором.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов’язку з відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч за 1, 2 та 3 квартали 2017 року та факту наявності заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у розмірі 154 831 грн 13 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 154 831 грн 13 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, Кіровський район, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108, ідентифікаційний код 40081237) 154 831 (сто п’ятдесят чотири тисячі вісімсот тридцять одна) грн 13 коп. витрат, здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 1, 2 та 3 кварталах 2017 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 322 (дві тисячі триста двадцять дві) грн 47 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя                                                   Н.Б. Плотницька