ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 березня 2018 року м. Черкаси справа № 925/2080/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників стягувача (заявника) ОСОБА_1Ю за довіреністю, органу ДВС ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши скаргу Черкаської митниці ДФС на рішення Смілянського МВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області (далі орган ДВС) у справі за позовом Черкаської митниці ДФС України до субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про стягнення 6 324 грн. 34 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Стягувач (позивач) - Черкаської митниці ДФС України (далі - заявник), в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 339 ГПК України, звернувся в господарський суд Черкаської області зі скаргою, в якій просив суд визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Смілянського МВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області (далі орган ДВС) ОСОБА_2 від 05.02.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобовязати орган ДВС поновити порушене право заявника.

Скарга вмотивована порушенням державним виконавцем відділу ДВС при вчиненні оскаржених дій норми п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», прав і законних інтересів стягувача, що виразилось у протиправному поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року скаргу у справі № 925/2080/15 прийнято до провадження суддею Грачовим В.М. та призначено її до розгляду.

Боржник у судове засідання без поважних причин не зявився, явку своїх представників не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України не перешкоджає розгляду скарги.

В засіданні суду представник заявника скаргу підтримала і просила суд її вимоги задовольнити повністю, представник органу ДВС заперечував проти скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх. № 6436 від 07.03.2018), зокрема необгрунтованості і безпідставності її вимог.

Вислухавши пояснення представників стягувача, дослідивши матеріали скарги, справи та оцінивши їх у сукупності, суд скаргу задовольняє повністю з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.01.2016 року у справі № 925/2080/15 повністю задоволено позов, стягнуто з субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 на користь Черкаської митниці ДФС України 3017 грн. 91 коп. заборгованості з орендної плати, 1059 грн. 08 коп. пені, 2247 грн. 35 коп. штрафу, 1218 грн. судових витрат

12.04.2016 року господарським судом Черкаської області видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду Черкаської області від 28.01.2016 року у справі № 925/2080/15 щодо стягнення боргу і судових витрат, накази направлено стягувачу Черкаській митниці ДФС України.

31.01.2018 року стягувач Черкаська митниця ДФС України, повторно звернувся до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою про примусове виконання судового рішення, до заяви додав оригінал наказу від 12.04.2016 року про примусове виконання рішення господарського суду Черкаської області від 28.01.2016 року у справі № 925/2080/15 і платіжне доручення про сплату авансового внеску.

05.02.2018 року головним державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 направлено стягувачу (заявнику) повідомлення про повернення, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчого документа - наказу господарського суду Черкаської області від 12.04.2016 року у справі № 925/2080/15, стягувачу без прийняття до виконання. Повідомлення державним виконавцем мотивоване тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не вказано дати народження боржника.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Закону України «Про виконавче провадження», Господарського процесуального кодексу України, Конституції України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що:

виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ч. 1 ст. 1);

виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 1, ч. 2 п. 1, ч. 5 ст. 18);

рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74).

Статтею 4 названого Закону визначено вимоги до виконавчого документа. Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 4 названого Закону, у виконавчому документі, зокрема, зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності). Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Головним змістовним навантаження статті 4 ГПК України є визначення переліку осіб, які мають право звертатися до господарських судів. Відповідно до ч. 2 цієї статті ГПК України, одним із субєктів звернення до господарського суду є фізичні особи - підприємці.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність. Суб'єктами господарювання є господарські організації і громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно зі ст. 42 ГК підприємництво є видом господарської діяльності. Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Порядок набуття громадянами статусу суб'єкта підприємницької діяльності встановлено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців». Громадяни набувають статусу суб'єкта підприємницької діяльності шляхом державної реєстрації. Відповідно до ст. 4 цього Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців включає, зокрема: перевірку комплектності документів, які подаються державному реєстратору, та повноти відомостей, що вказані в реєстраційній картці; перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації; внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру; оформлення і видачу виписки з Єдиного державного реєстру.

Документом, що підтверджує набуття громадянами статусу суб'єкта підприємницької діяльності, є виписка з Єдиного державного реєстру.

Згідно з п. 5 розділу ІІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 822 від 22.09.2017 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 року за № 1306/31174, до облікової картки фізичної особи платника податку вноситься інформація, зокрема, про його дату народження.

Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст.ст. 339, 342, 343 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на норми ст.ст. 42, 55 ГК України, ст. 51 ЦК України, ст.ст. 4, 327 ч.ч. 1, 3 ГПК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про виконавче провадження», виданий господарським судом виконавчий документ - наказ господарського суду Черкаської області від 12.04.2016 року у справі № 925/2080/15 відповідає вимогам ч. 3 ст. 327 ГПК України, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», відтак його повернення стягувачу без прийняття до виконання державним виконавцем органу державної виконавчої служби вчинено всупереч вимогам п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а повідомлення головного державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 05.02.2018 року про повернення, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчого документа - наказу господарського суду Черкаської області від 12.04.2016 року у справі № 925/985/17, стягувачу без прийняття до виконання є неправомірним.

З урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених норм законодавства суд визнає доводи заявника правомірними, вимогу скарги визнає обґрунтованою і задовольняє, а заперечення органу ДВС на скаргу визнає необґрунтованими і відхиляє.

Керуючись ст.ст. 233-235, 343, п.п. 9, 17.5, 17.15, 19.1 розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Черкаської митниці ДФС (вх. № 4988 від 21.02.2018) задовольнити повністю.

Визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 05.02.2018 року про повернення виконавчого документа - наказу господарського суду Черкаської області від 12.04.2016 року у справі № 925/2080/15 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобовязати головного державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 або іншу посадову особу Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийняти до виконання наказ господарського суду Черкаської області від 12.04.2016 року у справі № 925/2080/15 та відкрити виконавче провадження по його примусовому виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя В.М. Грачов