ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/9396/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен",

відповідач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна",

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 (головуючий - Дикунська С.Я., судді: Мальченко А.О., Жук Г.А.)

у справі № 910/9396/17

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Соверен")

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Провідна")

про стягнення 31 469,00 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 31 469,00 грн. виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.07.2017 провадження у справі № 910/9396/17 у частині позовних вимог про стягнення 20 382,12 грн. припинено (за відсутності предмета спору); стягнуто з відповідача на користь позивача 11 086,88 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 рішення місцевого господарського суду скасовано частково; викладено резолютивну частину рішення в іншій редакції, а саме: припинено провадження у справі № 910/9396/17 у частині вимог про стягнення 20 382,12 грн. (за відсутності предмета спору); у задоволенні позову про стягнення 11 086,88 грн. страхового відшкодування відмовлено. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" 1 760,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

ПрАТ "Страхова компанія "Соверен", посилаючись на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Так, згідно з доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі:

- правові норми статей 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які покладено в основу постанови суду апеляційної інстанції, не регулюють відносин сторін у даній справі;

- існуючі відносини сторін є правовідносинами суброгації та регулюються статтями 27 Закону України "Про страхування" та 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення суми у межах фактично понесених витрат на виплату страхового відшкодування.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Розгляд касаційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 28.12.2015 ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" як страховиком та ОСОБА_4 як страхувальником укладено договір № 1-487-005/15 страхування транспортного засобу, предметом якого є майнові інтереси страхувальника або осіб, які мають право керування, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем НОМЕР_1, 2010 року випуску, власником якого є ОСОБА_5. При цьому безумовна франшиза становить: 10% від страхової суми у випадку угону (крадіжки) та повного знищення автомобіля, 500,00 грн. - у всіх інших випадках (пункт 2.6 Договору);

- 01.02.2016 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого позивачем автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7, внаслідок чого пошкоджено транспортний засіб "ЗАЗ" Lanos д.н. НОМЕР_4, що підтверджується довідкою № 84889187 про дорожньо-транспортну пригоду;

- постановою Подільського районного суду міста Києва від 19.02.2016 у справі № 758/1612/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

- відповідно до звіту від 05.02.2016 № 2432 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "ЗАЗ" Lanos д.н. НОМЕР_4, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику вказаного автомобіля склала 33 187,33 грн. з ПДВ (без врахування втрати товарної вартості). При цьому оцінювачем у висновку також зазначено коефіцієнт фізичного зносу деталей - 0,405;

- згідно з рахунком-фактурою СТО (ФОП ОСОБА_8) від 10.03.2016 № ФОП - 001424 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 становить 31 969,00 грн. без ПДВ;

- відповідно до страхового акта від 11.03.2016 № 03/16-04 Т зазначену подію позивачем визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 31 469,00 грн. (31 969,00 грн. - 500,00 грн. франшизи = 31 469,00 грн.);

- позивач на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування перерахував на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_8) 31 469,00 грн. страхового відшкодування (без ПДВ), що підтверджується платіжними дорученнями від 11.03.2016 № 578 та № 1491.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_3 на момент ДТП, була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" на підставі полісу № АЕ/8359888 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- згідно з полісом № АЕ/8359888 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, визначено ліміт відповідальності в сумі 50 000, 00 грн. та франшизу в розмірі 0 грн.;

- позивач звернувся до відповідача із заявою (вих. від 27.05.2016 № 167) про виплату 31 469,00 грн. страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь потерпілої особи;

- з урахуванням наданих позивачем документів, зокрема звіту про визначення вартості матеріального збитку від 05.02.2016 № 2432 (відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,405), відповідачем здійснено перерахунок страхового відшкодування та визначено суму до виплати у розмірі 20 382,12 грн. (без ПДВ);

- під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідачем було сплачено на користь позивача 20 382,12 грн.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 31 469,00 грн. виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як установлено судами попередніх інстанції, станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано відповідачем на підставі полісу № АЕ/8359888 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 зі справи № 910/3650/16 та зі справи № 910/32969/15).

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність помилково не були враховані у вирішенні спору місцевим господарським судом та безпідставно не враховані ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" у касаційній скарзі.

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надавач послуг з ремонту автомобіля НОМЕР_1 (ФОП ОСОБА_8) визначив суму ремонту автомобіля без урахування ПДВ.

За наведених обставин у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та без врахування, у даному випадку, податку на додану вартість.

Водночас судом апеляційної інстанції у вирішенні спору не враховано того, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15). Проте суд апеляційної інстанції у власних розрахунках виходив виключно з тих сум, які визначені у звіті від 05.02.2016 № 2432 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "ЗАЗ" Lanos д.н. НОМЕР_4, а не в рахунку, який виставлений СТО (ФОП ОСОБА_8), яким і було здійснено ремонт застрахованого автомобіля.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем виплачена на користь СТО (ФОП ОСОБА_8) за ремонт застрахованого автомобіля на підставі виставленого останнім рахунку сума у розмірі 31 469,00 грн. без ПДВ (31 969,00 грн. - 500,00 грн. франшизи = 31 469,00 грн.).

Отже, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей - 0,405, а також суми у розмірі 20 382,12 грн., яка була сплачена відповідачем на користь позивача під час розгляду справи місцевим господарським судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6759,86 грн. невідшкодованої частини виплаченого позивачем на користь потерпілої особи страхового відшкодування (27 141,98 грн. [27 641,98 грн. за вирахуванням 500,00 грн. франшизи] - 20 382,12 грн. = 6759,86 грн.). У розрахунку Касаційний господарський суд виходить з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (згідно з сумою, яка вказана в рахунку, виставленому СТО (ФОП ОСОБА_8), яким і було здійснено ремонт автомобіля) з урахуванням коефіцієнта зносу деталей.

При цьому з огляду на те, що під час розгляду даної справи відповідач виплатив на користь позивача 20 382,12 грн. у рахунок відшкодування сплаченого позивачем страхового відшкодування на користь потерпілої особи, судами попередніх інстанцій обґрунтовано припинено провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог за відсутності предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до приписів статті 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, судові акти попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині вирішення спору про стягнення з відповідача 11 086, 88 грн. у рахунок відшкодування сплаченого позивачем страхового відшкодування на користь потерпілої особи, з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення позову та здійсненням нового розподілу судових витрат.

Поворот виконання рішення Касаційним господарським судом не здійснюється за відсутності заяви сторони та документа, який підтверджував би те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку (частина шоста статті 333 ГПК України), що не позбавляє ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" права, за наявності відповідних підстав, звернутися до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення у відповідності до приписів частин дев'ятої та десятої статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 308, 311, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 зі справи № 910/9396/17 скасувати в частині вирішення спору про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" 11 086, 88 грн. невідшкодованої частини виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування та розподілу судових витрат.

3. У відповідній частині прийняти нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" 6759,86 грн. невідшкодованої частини виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування.

В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" 1380,00 грн. судового збору.

6. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 242,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. У частині припинення провадження у справі постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 зі справи № 910/9396/17 залишити без змін.

8. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" 1656,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко