ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 березня 2018 р. Справа № 918/863/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватне підприємство "Надія"

до відповідача ОСОБА_1 підприємство "Остківське лісове господарство"

про зобов'язання вчинити певні дії, та стягнення в сумі 65 860,67 грн.

Від позивача: ОСОБА_2

Від позивача: ОСОБА_3

Від позивача: ОСОБА_4

Від відповідача: ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Надія" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до відповідача Державного підприємства "Остківське лісове господарство" про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: виконати умови договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року та поставити пиловник на суму 661 461,11 грн., в тому числі:

- пиловник діаметром 14-19 см. першого гатунку - 97,845 куб.м., вартістю 975,00 грн./куб, на загальну вартість 95 398,88 грн.;

- пиловник діаметром 14-19 см. другого гатунку - 214,579 куб.м., вартістю 930,00 грн./куб, на загальну вартість 199 558,47 грн.;

- пиловник діаметром 20-25 см першого гатунку - 232,174 куб.м., вартістю 1155,00 грн./куб, на загальну вартість 268160,97 грн.;

- пиловник діаметром 20-25 см. другого гатунку - 88,998 куб.м., вартістю 1105,00 грн./куб, на загальну вартість 98342,79 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 7199,83 грн. та штрафні санкції в розмірі 58660 грн. 84 коп., всього 65 860,67 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 р. Так, позивач на виконання умов договору здійснив попередню оплату товару на суму 757265,88 грн. У свою чергу відповідачем відвантажено лише частину оплаченого товару на суму 146 688,90 грн. У подальшому відповідач повернув позивачу кошти у розмірі 603380,15 грн., що були йому перераховані як попередня оплата за товар. Товар поставлено не було. Тому позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати умови договору: поставити товар на суму 661 461,11 грн., також стягнути борг у сумі 7196, 83 грн. та штрафні санкції в розмірі 58 660, 84 коп.

Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та порушеного провадження у справі №918/863/17, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 10 січня 2018 року.

У зв'язку з набранням чинності з 15.12.2017 року Господарського процесуального кодексу України (від 06.11.1991 р. №1798-XII) у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р., розгляд справи №918/863/17 вирішено здійснювати за правилами Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р., в порядку загального позовного провадження.

05 січня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Зазначає, що враховуючи наявну заборгованість за договором на І квартал 2017 року у розмірі 7 244,88 грн. за поставлену лісопродукцію, ДП "Остківське лісове господарство" зарахувало 7 196, 83 грн. в погашення боргу із суми попередньої передоплати за лісопродукцію за договором на ІІ квартал 2017 року, про що ПП "Надія було повідомлено. Відповідно до платіжних доручень №1614 від 11.09.2017 року та №1661 від 20.09.2017 року на користь ПП "Надія" було повернуто 603 380,00 грн., оскільки позивач сам звернувся із вимогою про повернення цих коштів. Щодо позовної вимоги про зобов'язання поставити товар на загальну суму 661 461,11 грн. відповідач зазначає, що позивач отримав лісопродукцію на суму 146 688,90 грн. Позивач ставлячи вимогу поставити товар на суму 661 461,11 грн. виходив із різниці між вартістю договору на ІІ квартал та вартістю фактично отриманої ним продукції. Позивач вказав у своїй позовній заяві, що товар було оплачено на суму 757 265,88 грн., що на думку відповідача, не відповідає загальній сумі договору, та є порушенням п. 7.1. Договору. Також наголошує, що оскільки позивач сам звернувся з вимогою про повернення 603 380,00 грн., та як наслідок відповідач повернув ці кошти, відтак безпідставною є вимога про зобов'язання ДП "Остківське лісове господарство" поставити лісопродукцію на загальну суму 661 461,11 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій відповідач зазначає, що вказана вимога є безпідставною з огляду на відсутність господарського правопорушення та відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

22 січня 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій вважає, що відсутні підстави, які б звільняли відповідача від виконання його обов'язку перед позивачем щодо поставки лісопродукції, пепредбаченої договором. Просить позов задоволити у повному обсязі.

26 січня 2018 року (які також подано безпосередньо до суду 29 січня 2018 року) відповідачем через електронну пошту направлено до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вважає вимоги позивача безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 06 березня 2018 року під час розгляду спору по суті представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Просять позов задоволити.

У свою чергу представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Вважає вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

03 березня 2017 року за результатами проведення аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 2 кварталу 2017 року, який відбувся 02-03.03.2017 року, між ОСОБА_1 підприємством "Остківське лісове господарство" (Продавець, відповідач) та Приватним підприємством "Надія" (Покупець, позивач) було укладено Договір купівлі-продажу необробленої деревини №34/40л-17 (надалі Договір) (арк.с. 13). Відповідно до предмету останнього Продавець передає у власність на умовах франко-склад Продавця необроблену деревину (надалі - товар), за номерами лотів /п.4.1./, а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі.

Згідно пункту 3.1. Договору асортимент, об'єм (куб. м) та номери лотів необробленої деревини приведено в пункті 4.1.

За умовами пункту 4.1. Договору ціна на товар встановлена в гривнях за 1 куб. м на умовах франко-склад Продавця згідно Аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону від 03.03.2017 року та становить:

- пиловик 1 гатунку, діамерт 14-19 см. в кількості 200 куб .м. за ціною 975,00 грн. /куб.м., вартістю 195 000,00 грн.;

- пиловик 1 гатунку, діамерт 20-25 см. в кількості 250 куб .м. за ціною 1155,00 грн. /куб.м., вартістю 288 750,00 грн.;

- пиловик 2 гатунку, діамерт 14-19 см. в кількості 230 куб .м. за ціною 930,00 грн. /куб.м., вартістю 213 900,00 грн.;

- пиловик 2 гатунку, діамерт 20-25 см. в кількості 100 куб .м. за ціною 1105,00 грн. /куб.м., вартістю 110 500,00 грн.

Загальна сума договору 808 150,00 грн. в т.ч. ПДВ (20%) (пункт 4.2. Договору.).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється згідно щомісячного графіку поставок, який є невід'ємною частиною даного договору, на умовах франко-(нижній/проміжний/верхній/) склад Продавця (додаток №1).

Місячна партія становить пропорційну частину загальної кількості товару, що забезпечує рівномірну поставку та погоджується сторонами графіком поставки (пункт 5.2.).

Відповідачем надано суду графік поставки необробленої деревини, що є додатком №1 до договору від 03.03.2017 року, та доказ його надіслання 21.03.2017 р. відповідачу (арк.с. 68-69). Суд зазначає, що вказаний графік не містить підпису представника Покупця, проте графік кореспондується з пунктом 5.2. Договору.

Разом з тим, згідно пункту 6.1. Договору прийом-передача товару здійснюється на складі Продавця за умовами: франко-(нижній/проміжний/верхній/) склад Продавця за якістю - у відповідності з нормами відповідних ГОСТ, ТУ та ін. законодавства України: за кількістю - у відповідності з товарно-транспортними чи залізничними накладними та специфікаціями до них з підписом уповноваженої особи та печаткою Продавця.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що не пізніше 5 діб до передачі товару Продавець повідомляє Покупця про дату та місце поставки.

За умовами п.п. 7.1., 7.3. Договору передбачено, що платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати. Сума гарантійного внеску перерахована Покупцем на рахунок біржі для участі в аукціоні із продажу ресурсів необробленої деревини зараховується Продавцю в якості частини оплати за проданий товар.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що Продавець зобов'язаний передати Покупцю товар після сплати рахунку-фактури протягом 25 календарних днів.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Даний Договір діє з 01.04.2017 р. по 30 червня 2017 р. (п.п. 12.1, 12.2. Договору).

Згідно виставлених відповідачем рахунків на оплату №283 від 30 березня 2017 року на суму 269 388,44 грн., №339 від 03 травня 2017 року на суму 269 388,44 грн. та №384 від 31 травня 2017 року на суму 269 388,44 грн. (арк.с. 19-21) позивачем проведено попередню оплату за товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №648 від 10.03.2017 року на суму 48 489,00 грн. (сплата гарантійного внеску по аукціону), №678 від 31.03.2017 року на суму 170 000,00 грн., №708 від 10.05.2017 року на суму 269 388,44 грн., №725 від 06.06.2017 року на суму 269 388.44 грн. (арк.с. 15-18).

Таким чином, в загальному рахунки виставлено на суму 808 165,32 грн., при цьому всього позивачем здійснено попередню оплату товару на суму 757 265,88 грн.

У подальшому відповідач поставив позивачу товар згідно умов договору на загальну суму 146 688,90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними серії РВБ:

- №752351 від 06.04.2017 року на суму 10 455,48 грн.;

- №752419 від 29.04.2017 року на суму 10 057,19 грн.;

- №752445 від 11.05.2017 року на суму 10 720,50 грн.;

- №752478 від 22.05.2017 року на суму 10 171,39 грн.;

- №752481 від 22.05.2017 року на суму 11 572,96 грн.;

- №752487 від 23.05.2017 року на суму 9 808,50 грн.;

- №752492 від 25.05.2017 року на суму 10 576,21 грн.;

- №752493 від 25.05.2017 року на суму 11 873,56 грн.;

- №752521 від 02.06.2017 року на суму 10 581,74 грн.;

- №752523 від 02.06.2017 року на суму 6 877,37 грн.;

- №7525241 від 03.06.2017 року на суму 9 049,96 грн.;

- №752530 від 07.06.2017 року на суму 11 397,76 грн.;

- №752538 від 09.06.2017 року на суму 10 378,87 грн.;

- №752551 від 09.06.2017 року на суму 10 957,84 грн.;

- №752659 від 30.06.2017 року на суму 9 802,73 грн. (арк.с. 22-36).

Таким чином оплаченим, але непоставленим позивачу є товар на загальну суму 610 576,98 грн.

09.06.2017 р. ПП "Надія" звернулося із листом-претензією №32 до ДП "Остківське лісове господарство", у якому просило надати місячний графік поставки деревини (арк.с. 39). Даний лист отриманий відповідачем 09.06.2017 р. вхідний номер 285, про що у ньому наявна відмітка.

Пізніше ПП "Надія" надіслало до ДП "Остківське лісове господарство" вимогу, у якій наголосило, що відповідачем не здійснено поставку лісопродукції на загальну суму передоплати 603 380, 15 грн. Тому позивач вимагав повернути отримані кошти передоплати. Одночасно висловив пропозицію (у разі неповернення коштів) здійснити допоставку товару на вказану суму. У якості доказу надіслання вимоги суду надано фіскальний чек від 07.08.2017 р. (арк.с. 98-100).

Як наслідок ДП "Остківське лісове господарство" повернуло позивачу кошти у загальному розмірі 603 380, 15 грн., отримані ним як попередню оплату за лісопродукцію. Вказане підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями №1614 від 11.09.2017 р. на суму 303 380, 15 грн., та №1661 від 20.09.2017 р. на суму 300 000, 00 грн. (арк.с. 37-38).

Відтак, зважаючи, що оплаченим але непоставленим позивачу був товар на загальну суму 610 576,98 грн., а повернув відповідач згідно платіжних доручень - 603 380, 15 грн., тому лишається 7 196, 83 грн. коштів, які не повернуті позивачу. Також відсутні відомості, що на цю суму відповідач здійснив поставку товару.

Як вказує відповідач, ним не було повернуто позивачу 7 196, 83 грн., оскільки ця сума була зарахована в погашення боргу позивача перед відповідачем (що складав 7 244,88 грн.) за Договором купівлі-продажу від 05.12.2016 р. (на І квартал 2017 року) за поставлену лісопродукцію.

За умовами п.9.4. Договору купівлі-продажу необробленої деревини №34/40л-17 у разі несвоєчасної поставки товару Продавець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочки.

Тому, керуючись п.9.4. Договору, з огляду на невиконання умов Договору щодо поставки пиловника, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої продукції в загальному розмірі 53 991, 05 грн. за період 25.04.2017 р. - 22.11.2017 р. (розрахунок на арк.с. 11-12).

Покликаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував 4 669, 79 грн. 3% річних (розрахунок на арк.с. 10-11).

Отже, ПП "Надія" звернулося до суду та просить стягнути з ДП "Остківське лісове господарство" 7 196, 83 грн. коштів, що були сплачені у якості передоплати за товар, також зобов'язати відповідача поставити позивачу пиловник на загальну суму 661 461, 11 грн., та стягнути 53 991, 05 грн. пені і 4 669, 79 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, що надані сторонами, та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За умовами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Проаналізувавши умови укладеного між ПП "Надія" та ДП "Остківське лісове господарство" правочину, що датований 03.03.2017 р. за номером 34/40л-17, суд прийшов до висновку, що він містить положення, які за своєю правовою природою відповідають як змісту договору купівлі-продажу, так і змісту договору поставки, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( частина 1 статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 статті 712 ЦК України).

Щодо вимоги позивача про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: виконати умови договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року та поставити пиловник на суму 661 461,11 грн. суд вказує наступне.

Як уже зазначалося вище, у пункті 5.1. Договору сторони обумовили, що поставка товару здійснюється на умовах франко-склад продавця. Згідно пункту 6.1. Договору прийом-передача товару здійснюється на складі Продавця за умовами: франко-(нижній/проміжний/верхній/) склад Продавця за якістю - у відповідності з нормами відповідних ГОСТ, ТУ та ін. законодавства України: за кількістю - у відповідності з товарно-транспортними чи залізничними накладними та специфікаціями до них з підписом уповноваженої особи та печаткою Продавця. Пунктом 6.2. Договору передбачено, що не пізніше 5 діб до передачі товару Продавець повідомляє Покупця про дату та місце поставки.

Отже, укладаючи Договір сторони обумовили, що позивач повинен сам з'явитися на склад Продавця - відповідача, та отримати лісопродукцію.

У матеріалах справи наявний графік поставки необробленої деревини, та доказ його надіслання відповідачем позивачу.

При цьому позивач вказує, що ДП "Остківське лісове господарство" не поставило для ПП "Надія" лісоматеріали у тих обсягах, які обумовлені Договором.

Разом з тим, відповідачем надано суду звіти про рух товарів на складах Продавця за 1-4 квартал 2017 року (арк.с. 106-113), довідки про наявність на складах Продавця заготовленого товару (арк.с. 114-120), а також звіти про рух лісопродукції на нижньому складі за січень-червень 2017 року (арк.с.135-150).

Вказаними доказами підтверджується наявність станом на І та ІІ квартал 2017 року у відповідача товару, який повинен був поставлятися позивачу на виконання умов укладеного між сторонами Договору.

За умовами п.6.5. Договору купівлі-продажу необробленої деревини №34/40л-17 в разі, якщо при прийманні-передачі товару Покупець виявить неякісний товар, розходження по кількості товару між фактично наявним і зазначеним в товаросупровідних документах обсягах, складається Акт за підписами представників обох сторін в двох екземплярах по одному кожній із сторін.

Слід зауважити, що ні позивач, ні відповідач не надали суду належних та допустимих доказів того, що позивач з'являвся на відповідний склад ДП "Остківське лісове господарство" для отримання вже оплаченої лісопродукції на суму 610 576, 98 грн., а відповідач у свою чергу відмовив ПП "Надія" у наданні товару, або надавав неякісний товар чи не у повному обсязі тощо, чи якимись іншими діями перешкоджав позивачу в отриманні пиловника. Також відсутні відомості щодо складання сторонами Актів, передбачених п.6.5. Договору.

Отже вбачається, що позивачем не доведено того факту, що ДП "Остківське лісове господарство" порушило умови Договору та якимось чином перешкоджало ПП "Надія" прибути на склад відповідача і отримати пиловник.

Натомість умови укладеного між сторонами Договору не містять положень, які б зобов'язували ДП "Остківське лісове господарство" будь-яким іншим способом поставляти лісопродукцію позивачу, окрім як способом, що обумовлений у розділі 6 Договору, а саме: прийом-передача відбувається на складах Продавця за умовами: франко-(нижній/проміжний/верхній) склад Продавця.

Позивачем документально не обгрунтовано причин нез'явлення до ДП "Остківське лісове господарство" для отримання пиловника, як того вимагають умови Договору купівлі-продажу необробленої деревини №34/40л-17.

Матеріалами справи підтверджується, що після закінчення терміну дії Договору ПП "Надія" звернулося до відповідача з вимогою повернути кошти, отримані ДП "Остківське лісове господарство" у якості передоплати за лісопродукцію, а відповідач у свою чергу зреагував на вимогу та повернув позивачу 603 380, 00 грн.

Відтак, оскільки позивач не довів порушення Договору відповідачем, також зі своєї сторони не обгрунтував причин нез'явлення на відповідні склади Продавця для отримання лісопродукції, а умови Договору не містять інших положень, які б зобов'язували ДП "Остківське лісове господарство" будь-яким способом поставляти лісопродукцію позивачу, окрім як способом, що обумовлений у розділі 6 Договору, та враховуючи, що Покупець сам звернувся до Продавця з вимогою повернути передоплату за товар, тому у даному випадку ПП "Надія" позбавляється права вимагати від ДП "Остківське лісове господарство" поставити пиловник на суму 661 461, 11 грн.

Отже, позов у частині зобов'язання відповідача виконати умови Договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року та поставити позивачу пиловник на суму 661 461,11 грн., не грунтується на законі та Договорі, тому не підлягає задоволенню.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 7 199,83 грн. суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Слід звернути увагу, що у платіжних дорученнях №678 від 31.03.2017 року на суму 170000,00 грн., №708 від 10.05.2017 року на суму 269 388,44 грн., №725 від 06.06.2017 року на суму 269 388.44 грн. у графі "Призначення платежу" вказано: попередня оплата за пиловник хвойний згідно аукціоного договору №34/40л-17 від 03.03.2017 р.

Доказами, що надані сторонами у процесі розгляду спору підтверджується, що оплаченим але непоставленим позивачу був товар на загальну суму 610 576,98 грн., а повернув відповідач згідно платіжних доручень - 603 380, 15 грн., тому лишається 7 196, 83 грн. коштів, які не повернуті позивачу. Також відсутні відомості, що на цю суму відповідач здійснив поставку пиловника.

Відповідач вказує, що ним не було повернуто позивачу 7 196, 83 грн., оскільки ця сума була зарахована в погашення боргу ПП "Надія" перед ДП "Остківське лісове господарство" (що складав 7 244,88 грн.) за Договором купівлі-продажу від 05.12.2016 р. (на І квартал 2017 року) за поставлену лісопродукцію.

Тобто у даному випадку кошти, отримані за одним договором зараховані в рахунок оплати вартості товарів за другим договором.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. (Правова позиція ВГСУ у постановах від 15.09.2011 № 5015/1494/11, від 15.02.2007 № 12/615, від 09.08.2016р. № 911/1079/16).

Сплачені позивачем грошові кошти, в яких зазначено чітке призначення платежу: "попередня оплата за пиловник хвойний згідно аукціоного договору №34/40л-17 від 03.03.2017 р." необґрунтовано частково зараховано відповідачем в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, оскільки відповідач не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Крім того, законодавець визначив, що дії по зарахуванню коштів в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів можуть вчинятися лише за взаємним погодженням між сторонами, також з приводу цього оформляються відповідні документи.

Так, відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З матеріалів справи не вбачається, що одна із сторін заявляла про зарахування передплати за Договором від 03.03.2017 р. в рахунок погашення боргу за Договором від від 05.12.2016 р., а інша сторона погодилася на таке зарахування.

Тому у ДП "Остківське лісове господарство" не було правових підстав для зарахування в односторонньому порядку коштів у сумі 7 196, 83 грн., перерахованих позивачем як передоплату за Договором від 03.03.2017 р., на погашення заборгованості за іншим Договором від 05.12.2016 р.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Законодавець зазначає, що вимога про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні означає, що у разі припинення зобовязання через неможливість його виконання, яке виникло внаслідок обставин, за які жодна із сторін не відповідає, або у звязку із добровільною відмовою від зобовязання обох сторін, сторона, що виконала своє зобовязання повністю або частково, має право вимагати повернення виконаного.

Як вже зазначалося вище в рамках дії Договору, позивач здійснив попередню плату за лісопродукцію. Внаслідок неотримання останньої позивач вимагав повернення передоплати.

Оскільки на суму 7 196, 83 грн. лісопродукцію позивачу поставлено не було, та враховуючи, що відповідач безпідставно без узгодження з іншою стороною здійснив зарахування цих коштів в рахунок погашення боргу за іншим договором, тому відповідач не звільняється від обов'язку повернути ПП "Надія" 7 196, 83 грн. коштів, що отримані ним в якості передоплати за пиловник.

Враховуючи усе викладене у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність доводів позивача про стягнення з відповідача 7 196, 83 грн.

Щодо вимоги ПП "Надія" про стягнення з відповідача 53 991, 05 грн. пені за несвоєчасну поставку товару, що передбачена п.9.4. Договору у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої продукції, та 4 669, 79 грн. 3% річних - суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, установлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (чч.1, 2 ст.217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до ч.1 ст.230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобовязань, які звичайно застосовуються в господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (ч.1 ст.199 ГК).

Видами забезпечення виконання зобовязання, за змістом положень ч.1 ст.546 ЦК, є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а ч.2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобовязання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений ст.627 ЦК, мають право встановити й інші, крім тих, що передбачені ч.1 ст.546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобовязання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень ч.4 ст.231 ГК, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, пунктом 9.4. Договору передбачено, що у разі несвоєчасної поставки товару Продавець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочки.

Проте суд звертає увагу, що при розгляді матеріалів справи та дослідженні письмових доказів судом встановлено, що позивачем не доведено того факту, що ДП "Остківське лісове господарство" порушило умови Договору в частині несвоєчасної поставки лісопродукції, та якимось чином перешкоджало ПП "Надія" прибути на склад відповідача і отримати пиловник.

З аналізу викладених правових норм та умов Договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року вбачається, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення 53 991, 05 грн. пені за несвоєчасну поставку товару, що передбачена п.9.4. Договору у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої продукції - у даному випадку ПП "Надія" повинен був зі своєї сторони добросовісно та своєчасно виконувати умови правочину, та на виконання положень Договору прибути на склади ДП "Остківське лісове господарство" для отримання товару. Одночасно позивач повинен був належним чином задокументувати та підтвердити, що він з'являвся на відповідний склад ДП "Остківське лісове господарство" для отримання вже оплаченої лісопродукції, а відповідач неправомірно відмовив ПП "Надія" у наданні товару, чи якимись іншими діями перешкоджав позивачу в отриманні пиловника. Вказані обставини позивачем не були доведені у суді.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо прибуття до відповідача з метою купівлі пиловника за Договором, також не підтверджено, що недопоставка лісопродукції є наслідком неправомірних дій зі сторони ДП "Остківське лісове господарство".

Тому, враховуючи викладене, з огляду на відсутність підтвердження наведених вище обставин, позивач позбавляється права щодо стягнення пені з ДП "Остківське лісове господарство", передбаченої п.9.4. Договору.

Відтак позов у частині стягнення 53 991, 05 грн. пені задоволенню не підлягає.

Також позивач, покликаючись на ст.625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 4 669, 79 грн. - 3% річних за період з 25.04.2017 р. по 22.11.2017 р.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже даною нормою передбачено можливість стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

При цьому, суд звертає увагу, що з аналізу умов укладеного між сторонами Договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року вбачається, що грошові зобов'язання у даному випадку передбачені лише зі сторони ПП "Надія", а саме: здійснення оплати за придбаний товар у ДП "Остківське лісове господарство". Натомість останній за умовами Договору має обов'язки щодо поставки товару, разом з тим у нього відсутні будь-які грошові зобов'язання на користь ПП "Надія".

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

Аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього приводу, пленум Вищого господарського суду України у п. 5.2 постанови від 17.12.2013 № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснив, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14.

За цих обставин, господарський суд вважає, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором у розмірі 7 196,83 грн. є поверненням суми авансу, а не грошовим зобовязанням, на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України.

Тому у позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 669, 79 грн. - 3% річних слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку що позов Приватного підприємства "Надія" підлягає задоволенню частково, в частині стягнення із Державного підприємства "Остківське лісове господарство" - 7 196,83 грн. коштів, отриманих в якості передоплати за лісопродукцію.

В частині вимог позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме: виконати умови договору купівлі-породажу необробленої деревини №34/40л-17 від 03.03.2017 року та поставити пиловник на суму 661 461,11 грн., та в частині вимог про стягнення з відповідача 53991, 05 грн. пені за несвоєчасну поставку товару, що передбачена п.9.4. Договору у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої продукції, та 4 669, 79 грн. 3% річних - у позові необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю та необгрунтованістю.

При цьому доводи Державного підприємства "Остківське лісове господарство", що викладені у відзиві на позов про те, що є всі підстави для відмови позивачу у позові повністю, рівно як і - покликання позивача на те, що всі позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, - не знайшли свого підтвердження при дослідженні судом доказів та встановленні обставин справи, а відтак не заслуговують на увагу.

Судові витрати понесені позивачем у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених складає 10,93%.

Керуючись статтями 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Остківське лісове господарство" (34252, Рівненська область, Рокитнівський район, с.Остки, вул. Незалежності 2, ) на користь Приватного підприємства "Надія" (34200, Рівненська область, Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Міцькевича 72, ) - 7 196 грн. 83 коп. коштів, отриманих в якості передоплати за лісопродукцію, 349 грн. 76 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити позивачу у задоволенні решти позовних вимог.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "12" березня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.