ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018м. ДніпроСправа № 904/567/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Островської Наталії Борисівни, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Калиніної Антоніни Вікторівни, м. Дніпро

про стягнення 50977,93 грн,

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

09.02.2018 Фізична особа-підприємець Островська Наталія Борисівна (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Калиніної Антоніни Вікторівни (далі - відповідач), у якій виклала вимоги про стягнення основного боргу у сумі 37333,00 грн, 3% річних у сумі 2638,88 грн та інфляційних втрат у сумі 11006,05 грн, нарахованих нею з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу обладнання, укладеного між сторонами 01.04.2015.

Ухвалою від 15.02.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи викладені правові норми, сторонам було надано право у межах 30 днів з дня відкриття провадження у справі подати до суду необхідні для розгляду справи документальні докази чи заявити будь-які клопотання.

Позивач вимоги суду виконав повністю, надавши при цьому докази у підтвердження зарахування судового збору у сумі 1762,00 грн до Державного бюджету України та оригінали документів, які додані до позову у копіях - для огляду судом.

Відповідач в свою чергу не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на що суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2015 року між Фізичною особою-піддриємцем Островською Наталією Борисівною (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Калиніною Антоніною Вікторівною (далі - відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу обладнання (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати в певний строк покупцю обладнання (далі - товар), а покупець прийняти товар та оплатити.

Найменування, опис, вартість, кількість товару вказується в цьому договорі і в акті приймання-передачі (п. 1.2 договору).

Пунктами 1.2.1. та 1.2.2. договору сторони погодили товар, який передається покупцеві, а саме: прилавки з підсвічуванням двоярусні для продажу ювелірних виробів з нішами для зберігання і конструкцією на штангах для підсвічування прилавків зверху, прикріпленою до прилавків у кількості 5 (п'ять) штук вартістю 21265,00 грн і сейфи металеві для зберігання у кількості 4 (чотири) штук вартістю 16068,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору товар передається постачальником покупцеві за адресою його діяльністю: м. Дніпропетровськ, вул. Пастера, 2, магазин "Акація".

Вартість товару вказується в договорі та в акті приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору, що складає 37333,00 грн (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору покупець оплачує зазначену суму протягом 180 днів з дати поставки товару і підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє упродовж одного року. Якщо на момент закінчення терміну дії цього договору будь-яке зобов'язання сторін не виконано, термін дії цього договору продовжується до моменту належного виконання цього зобов'язання (п. 6.1. договору).

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві товар на загальну суму 37333,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі обладнання від 01.04.2015, підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками.

В порушення взятих на себе договірних зобов'язань відповідач не здійснив оплату отриманого ним товару, в результаті чого у останнього перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 37333,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.12.2017, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивач до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права, нарахувавши при цьому на суму основного боргу 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач позов не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (ч. 1 ст. 222 ГК України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт наявності заборгованості за договором підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за отриманий товар відповідач мав здійснити оплату обладнання протягом 180 днів з моменту його поставки, але в порушення умов договору не провів оплату, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 37333,00 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Окрім основної заборгованості позивач нарахував та заяви до стягнення 3% річних за період з 29.09.2015 по 05.02.2018 на загальну суму 2638,88 грн та інфляційні втрати за період з жовтня 2015 року по грудень 2017 року включно на загальну суму 11006,05 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та вірність, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача у заявлених позивачем сумах.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати отриманого обладнання, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Калиніної Антоніни Вікторівни (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Островської Наталії Борисівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) основний борг у сумі 37333,00 грн, 3% річних у сумі 2638,88 грн, інфляційні нарахування у сумі 11006,05 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 20.03.2018.

Суддя В.Д. Воронько