ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/828/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Богатиря К.В.

Суддів: Лашина В.В., Мишкіної М.А.

Секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

За участю представників учасників справи:

від Фізичної особи-підприємця Кулачинського Юрія Анатолійовича - Сафронов Ю.І., за довіреністю;

від Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області - Волошина О.А., начальник управління згідно розпорядження.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року (суддя суду першої інстанції: Фролов В.Д.; час і місце оголошення рішення: 01.11.2017р. о 10:25 год., 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань № 1 (912))

по справі № 915/828/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Кулачинського Юрія Анатолійовича

до Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області

про стягнення 80 346,75 грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Фізична особа-підприємець Кулачинський Юрій Анатолійович (далі - ФОП Кулачинський Ю.А.) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Управління), в якому провив стягнути з останнього на свою користь 80 346,75 грн. в якості витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусах за 2015 рік.

В обґрунтування позовних вимог, ФОП Кулачинський Ю.А. посилається на неналежне виконання Управлінням покладених на нього зобов'язань за Угодою № 10/43 від 12 січня 2015 року в частині відшкодування втрат від перевезень пільгової категорії населення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року по справі № 915/828/17 (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області на користь Фізичної особи-підприємця Кулачинського Юрія Анатолійовича заборгованості в сумі 80 346,75 грн., а також грошові кошти в сумі 1 600 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року по справі № 915/828/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, а також враховуючи доповнення до останньої від 02.03.2018, сторона посилається на недоведеність позивачем заявлених позовних вимог про стягнення витрат, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій пасажирів автобусами приміських маршрутів за 2015 рік на підставі Угоди № 10/43 від 12.01.2015, виходячи саме з визначеного позивачем предмету позову.

Крім того, апелянт зауважує на тому, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

При цьому, укладеною між сторонами Угодою № 10/43 від 12.01.2015 не було визначено конкретний розмір зобов'язань, а передбачено, що Управлінням відшкодовуються ФОП Кулачинському Ю.А. витрати лише в межах затверджених річних лімітів (п. 1 Угоди). Порядок такого відшкодування конкретизований сторонами у п. 3.5 зазначеної Угоди, а саме: «в межах затверджених річних лімітів по мірі надходження субвенцій з Державного бюджету за фактично перевезених пільговиків району пропорційно заборгованості всіх підприємств та організацій, що надають послуги з перевезення».

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

У відзиві, з урахуванням доповнень від 29.01.2018, ФОП Кулачинський Ю.А. заперечує проти доводів Управління та просить залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року по справі № 915/828/17 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Аленіна О.Ю., Лашина В.В., поновлено Управлінню пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2017 по справі № 915/828/17 та відкрито апеляційне провадження по зазначеній справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та роз'яснено учасникам справи про їх право не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи, а також зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2017.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15 січня 2018 року справу № 915/828/17 призначено до розгляду на 05 лютого 2018 року о 15:30 год.

В зв'язку з перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Аленіна О.Ю., по справі № 915/828/17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи від 02.02.2018, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2018 розподілена складу колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Лашин В.В., Мишкіна М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2018 року справу № 915/828/17 прийнято до провадження у зміненому складі суддів з призначеним її до розгляду на 05.02.2018 о 15:30 год.

Представники сторін у судове засідання, яке призначене на 05 березня 2018 року, з'явилися.

Заяви та клопотання сторонами до суду не заявлялись.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2015 року між сторонами укладено Угоду № 10/43 (далі - Угода) про порядок відшкодування збитків, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій пасажирів автобусами приміських маршрутів (Том І, а.с. 10).

Пунктом 1.1 Угоди визначено, що її предметом є взаємовідносини Перевізника та Управління соціального захисту населення Первомайської РДА по відшкодуванню витрат від перевезень пільгових категорій населення приміським транспортом до пункту призначення в межах затверджених річних лімітів по мірі надходження субвенції з державного бюджету, згідно наданих Перевізником звітів про фактично виконані роботи.

Пунктом 3.1 Угоди передбачено, що перевезення пасажирів пільгової категорії приміським транспортом здійснюється перевізником на підставі форми 2-пільга. Перевізник зобов'язаний щомісяця до 20 числа, надавати Управлінню розрахунки витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій населення та форму-пільга (п. 3.2 Угоди).

Пунктом 3.5 Угоди встановлено, що в межах затверджених річних лімітів Управління на протязі 10 днів по мірі надходження субвенції з державного бюджету перераховує Перевізнику, згідно наданих ним звітів, суму коштів за фактично перевезених пільговиків району пропорційно заборгованості всіх підприємств та організацій, що надають послуги з перевезення.

На виконання умов даної Угоди ФОП Кулачинський Ю.А. на протязі 2015 року надано послуги по перевезенню пільгових категорій громадян на загальну суму 270 510,56 грн. (Том І, а.с. 126) та надані Управлінню звіти по формі 2-пільга та розрахунки.

При цьому, станом на 01.12.2014 Управління мало перед ФОП Кулачинським Ю.А. заборгованість в сумі 131 240,91 грн., враховуючи яку загальна сума нарахувань склала 401 751,47 грн. (270 510,56 грн. + 131 240,91 грн.).

За період з січня по грудень 2015 року в межах бюджетних асигнувань Управлінням відшкодовано ФОП Кулачинському Ю.А. грошові кошти у розмірі 321 404,72 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями у цей період, наявними в матеріалах справи, а також відповідною довідкою Управління (Том І, а.с. 60).

01 серпня 2016 року між сторонами підписано акт звіряння по компенсації за автобусне перевезення пільгової категорії громадян Первомайського району, відповідно до якого, станом на 01.08.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 80 346,75 грн. (401 751,47 грн. - 321 404,72 грн.). Даний акт підписаний сторонами без зауважень та скріплений їх печатками (Том І, а.с. 14).

Оскільки Управління некомпенсовану частину витрат за послуги по перевезенню пільгових категорій громадян за 2015 рік у добровільному порядку в сумі 80 346,75 грн. ФОП Кулачинському Ю.А. не відшкодовує, останній звернувся до суду із відповідним позовом за захистом порушених прав.

Розглянувши дану справи по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на те, що відсутність коштів для належного виконання грошового зобов'язання не може бути визнана обставиною, що звільняє від відповідальності (форс-мажорною обставиною), незалежно від підстав її виникнення.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

За приписами ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення таких прав названі правочини.

Положеннями ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 626, 627 ЦК України).

Статтями 525, 526, 629 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України зазначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Забезпечення організації пасажирських перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, покладається на районні державні адміністрації (ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Положеннями ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч. 2 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» передбачено субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг, в тому числі, за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256.

У розумінні пунктів 2, 2-1 Порядку № 256 від 04.03.2002р. розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема, таким розпорядником є і відповідач.

Пунктом 1 Порядку, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі (п. 2 Порядку № 256 від 04.03.2002).

Згідно до кошторису на 2015 рік щодо пільг на приміське перевезення автомобільним транспортом надходження коштів із загального фонду бюджету становить 1 592 900 грн. (Том І, а.с. 55).

За затвердженим планом асигнувань загального фонду бюджету на 2015 рік щомісячні надходження до місцевого бюджету складають 138 470 грн. за березень-жовтень, 69 920 грн. за січень, 138 870 грн. за лютий, 138 400 грн. за листопад та 137 950 грн. за грудень (Том І, а.с. 56).

Як з'ясовано судовою колегією, позивач у 2015 році виконав зобов'язання за Угодою та надавав транспортні послуги по перевезенню пільгових категорій громадян згідно її умов. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за Угодою та не провів із позивачем повний розрахунок за надані ним послуги по перевезенню пільгових категорій громадян у 2015 році, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 80 346, 75 грн., що підтверджена у акті звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги між сторонами станом на 01.08.2016.

На час розгляду справи доказів оплати вказаної суми в матеріалах справи відсутні.

За загальним правилом, відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до чинного законодавства України та будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446, від 22 березня 2017 року у справі № 905/2358/16 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України»).

Водночас, частинами першою та третьою статті 48 Бюджетного кодексу України унормовано, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку (ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України).

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Висновок, до якого дійшла судова колегія, узгоджується з практикою Верховного Суду України, яка відображена у постанові від 13 вересня 2016 року у справі № 21-5853а15.

За приписами статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, сторонами в Угоді № 10/43 від 12.01.2015 не було визначено конкретний розмір зобов'язань, а передбачено, що Управлінням відшкодовуються ФОП Кулачинському Ю.А. витрати лише в межах затверджених річних лімітів (п. 1 Угоди). При цьому, пунктом 3.5 зазначеної Угоди сторонами конкретизований порядок такого відшкодування, а саме в межах затверджених річних лімітів по мірі надходження субвенцій з Державного бюджету за фактично перевезених пільговиків району пропорційно заборгованості всіх підприємств та організацій, що надають послуги з перевезення.

Затверджені у кошторисі надходження коштів із загального фонду бюджету в сумі 1 592 000 грн. щодо відшкодування пільг на приміське перевезення автомобільним транспортом кошти призначені були не лише для сплати за надані ФОП Кулачинським Ю.А. послуги перевезення, а й для інших перевізників, що надавали такі послуги, та розподілялися пропорційно заборгованості для всіх підприємств-перевізників.

Як встановлено судовою колегією, затверджений кошторис в сумі 1 592 000 грн. був використаний на всіх перевізників у повному обсязі, в тому числі у сумі 321 404,64 грн. на ФОП Кулачинського Ю.А., що підтверджується відповідними даними зі звітів про надходження та використання коштів за період з лютого по грудень 2015 року (Том І, а.с. 106-116).

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що сторонами встановлений певний порядок розрахунків за надані послуги з перевезення, визначені обмеження щодо оплати, а також обумовлений ліміт розміру зобов'язань відповідача. Позивач, взявши певний ризик, з цими умовами договору погодився.

Однак, місцевий господарський суд на наведені обставини уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням викладених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову ФОП Кулачинського Ю.А. до Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення 80 346,75 грн. в якості витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусах за 2015 рік.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на ФОП Кулачинського Ю.А..

Керуючись ст.ст. 270, 275 п. 2 ч. 1, 277 п. 1 ч. 1, 281, 282, 283, 284, 287 п. 2 ч. 3 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року по справі № 915/828/17 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Кулачинському Юрію Анатолійовичу у задоволені позовних вимог до Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення 80 346,75 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кулачинського Юрія Анатолійовича на користь Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано судом 07.03.2018.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя В.В. Лашин

Суддя М.А. Мишкіна