ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3420/17

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С., за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні

позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима спецторг», м.Бровари Київської області

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1 від 02.01.2018);

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк» (далі позивач, ПАТ «Вернум Банк», банк) звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима спецторг» (далі відповідач, ТОВ «Максима спецторг») про стягнення заборгованості у розмірі 5 028 037,41грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 75 420,56грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 526, 629, 611, 625, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 230 Господарського кодексу України (далі ГК України), та вказує на порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором на відкриття відновлюваної кредитної лінії №КЮ-236 від 03.11.2016 в частині погашення заборгованості та процентів за користування кредитним коштами.

Ухвалою суду від 21.11.2017 порушено провадження у справі та з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, зобовязано сторін надати відповідні докази.

Разом з цим, 15.12.2017 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147VIII від 13.10.2017, відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку із зазначеним, судом постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, на стадії - підготовче провадження, про що винесено відповідну ухвалу від 03.01.2018.

Ухвалою суду від 29.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2018, у якому на підставі ст. 216 ГПК України, було оголошено перерву до 05.03.2018.

У судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом передбаченим ст. 178 ГПК України (ст. 59 ГПК України у редакції до 15.12.2017) не скористався та відзиву на позов не надав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно (а.с. 83-85, 87-92, 99-102, 108-114).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

За таких обставин, ураховуючи те, що явка учасників процесу це право, а не обовязок, та явка відповідача обовязковою судом не визнавалась, суд визнав за можливе провести судове засідання без участі представника відповідача.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

03.11.2016 між ПАТ «Вернум Банк» (кредитор) та ТОВ «Максима спецторг» (позичальник) укладено кредитний договір на відкриття відновлюваної кредитної лінії №КЮ-236 від 03.11.2016 (далі - Договір, а.с. 11-17), відповідно до п. 1.1 якого, кредитор відкриває позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінію та зобовязується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі передбачені цим Договором. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 8 000 000,00грн; кінцевий термін повернення кредиту 02.11.2017 (останній день строку користування кредитом); процентна ставка за користування кредитом 25% процентів річних.

Надання окремої частини кредиту здійснюється кредитором протягом 3-х банківських днів на підставі наданої позичальником письмової заяви про перерахування кредитних коштів встановленої кредитором формою, підписаною уповноваженою особою позичальника та завіреною печаткою позичальника, або заяви, надісланої позичальником за допомогою програмного забезпечення «Клієнт-Банк», із зазначенням реквізитів для перерахування кредитором кредитних коштів (п. 2.2 Договору).

Відповідно до абз. 2 п. 2.2 Договору, максимальний строк користування кожним траншем кредиту не може перевищувати 180 календарних днів

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє по дату повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором (п. 12.1 Договору).

Так, на виконання умов Договору на підставі заяви позичальника №14917 від 10.11.2016 (а.с.81) банком надано кредитні кошти в сумі 8 000 000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером №16954 від 10.11.2016 (а.с.25).

Тобто, позивач у повному обсязі виконав договірні зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 8 000 000,00грн.

Як стверджує позивач у позовній заяві, у звязку із невиконанням відповідачем своїх договірних зобовязань, в останнього виникла основна заборгованість за Договором у розмірі 3 396 161,00грн та 61 343,57грн процентів за використання кредитних коштів. Ураховуючи зазначене, позивачем були нараховані відповідачу, 714 825,54грн пеня, 855 707,31грн 30% річних, та відповідно до п. 8.4 Договору штраф 2 000,00грн. Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість та штрафні санкції не оплатив, зазначене стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання, що підтверджується меморіальним ордером на загальну суму 8 000 000,00грн (а.с.25). У той час, відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів виконав лише частково, доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав. З огляду на те, що своєчасне повернення кредитних коштів є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного кредитної заборгованості у розмірі 3 396 161,41грн.

Крім того, як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, останнім не були сплачені 25% річних за користування кредитними коштами за період з 01.10.2017 по 26.10.2017 у розмірі 61 343,57грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 10561 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Типпроцентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У пп. 1.1.4 Договору сторонами погоджено, що тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щоденно, в останній робочий день поточного місяця за період з першого робочого дня поточного місяця по останній день поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360».

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 25% річних у розмірі 61 343,57грн за період з 01.10.2017 по 26.10.2017, суд вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача пеню, яка нарахована на основну суму кредитної заборгованості, у розмірі 711 052,39грн та пеню, яка нарахована на проценти за користування кредитними коштами, у розмірі 3 773,15грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій (винагород) кредитора позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем (а.с. 20, 22), суд дійшов висновку, що останній є арифметично неправильним, оскільки останній здійснено з урахуванням умов п. 4.3 Договору, тобто, розраховано на кількість днів 360, а не на кількість днів у році 365.

Таким чином, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 701 311,93грн (нарахована на основну суму кредитної заборгованості) та сума пені у розмірі 3 720,84грн (нарахована на проценти за користування кредитними коштами).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 30% річних, які нараховані на основну суму заборгованості по Договору, у розмірі 849 262,86грн та 30% річних, які нараховані на проценти за користування кредитними коштами, у розмірі 4 444,44грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту або процентів позичальник зобовязаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з Договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно п. 4.4 Договору, сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів.

Перевіривши розрахунок 30% річних, наданий позивачем (а.с. 21, 23), суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним, з підстав, які є аналогічними при здійсненні позивачем розрахунку пені.

Таким чином, сума 30% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 837 629,12грн (нарахована на основну суму кредитної заборгованості) та сума 30% річних у розмірі 4 383,56грн (нарахована на проценти за користування кредитними коштами).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф за порушення ТОВ «Максима спецторг» у вересні 2017 року п.п. 6.1.13, 6.1.14 Договору. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником вимог п.п. 6.1.4, 6.1.5, 6.1.6, 6.1.11-6.1.14 цього Договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 1 000,00грн за кожний випадок невиконання.

Ураховуючи те, що ТОВ «Максима спецторг» було порушено п.п. п.п. 6.1.13, 6.1.14 Договору, доказів протилежного суду відповідачем надано не було, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з останнього штрафу у розмірі 2 000,00грн.

Судовий збір відповідно до приписів ст.129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 42, 129, 194-221, 233, 237, 240 пп. 9 п. 1 Перехідних положень ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима Спецторг» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, буд. 93, корпус 1, офіс 10, ідентифікаційний код 36706775) на користь Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» (02094, м.Київ, Дніпровський р-н, просп. Гагаріна Юрія, буд. 17-в, ідентифікаційний код 36301800) основну заборгованість за договором кредиту у розмірі 3 396 161,00грн (три мільйони триста девяносто шість тисяч сто шістдесят одна грн. 00коп); проценти за використання кредитних коштів у розмірі 61 343,57грн (шістдесят одна тисяча триста сорок три грн., 57коп); пеню за основним зобовязанням у розмірі 701 311,93грн (сімсот одна тисяча триста одинадцять грн., 93коп); пеню за невчасно сплачені проценти за використання кредитних коштів у розмірі 3 720,84грн (три тисячі сімсот двадцять грн. 84 коп); 30% річних на основне зобовязання у розмірі 837 629,12грн (вісімсот тридцять сім тисяч шістсот двадцять девять грн. 12коп); 30% річних за невчасно сплачені проценти за використання кредитних коштів у розмірі 4 383,56грн (чотири тисячі триста вісімдесят три грн. 56ком); 2 000,00грн (дві тисячі грн. 00коп) штраф та судовий збір у розмірі 75 420,56грн (сімдесят пять тисяч чотириста двадцять грн. 56коп).

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Зазначене рішення може бути оскаржене у порядку визначеному ГПК України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.03.2018