ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/241/17
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Одеського апеляційного господарського суду №1

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Головея В.М.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання - Федорончук Д.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ і КО"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 20 жовтня 2017 року

по справі № 915/241/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ і КО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДОВІРА І ГАРАНТІЯ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:1. Фізичної особи ОСОБА_2

2. Фізичної особи ОСОБА_3

про визнання недійсним договору іпотеки

суддя суду першої інстанції: Коваль Ю.М.

час та місце винесення рішення: 20.10.2017р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22 Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 14.03.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Надія і Ко" звернулося до господарського суду з позовом до "ОТП Банк" (Банк) про визнання недійсним договору іпотеки від 24.03.2008р. №РМ-SМЕ402/53/2008 (далі - Договір), укладеного між Банком, громадянами України ОСОБА_2, ОСОБА_3 та акціонерним товариством закритого типу (ЗАТ) "Надія", правонаступником якого є позивач з посиланням на те, що особа яка підписала договір від імені ЗАТ, а саме ОСОБА_5, не уповноважувалась на підписання такого договору, що є порушенням порядку укладання договорів та на підставі ст.ст. 203,215 ЦК України цей договір повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Господарського суду Миколаївської від 20.10.2017 року в задоволені позову було відмовлено з тих мотивів, що представник ЗАТ, підписуючи договір іпотеки діяла в межах своїх повноважень, що підтверджується рішенням зборів акціонерів ЗАТ, оформлених протоколом від 23.03.2008р. №1, згідно якого ЗАТ виступає фінансовим та майновим поручителем в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, що буде укладений між ОСОБА_3 та Банком та підписання договору поруки та інших документів доручено ОСОБА_5.

Не погоджуючи з рішенням суду першої інстанції, до апеляційного господарського суду з апеляційною звернувся позивач, який просить скасувати рішення першої інстанції та задовольнити вимоги позову з посиланням на те, що ОСОБА_5 рішенням зборів було надано повноваження на підписання договору поруки, а не іпотеки; не зазначене майно, яке передається в іпотеку, а також те, що суд першої інстанції ототожнює довіреність, яку видає юридична особа своєму представнику на вчинення правочину з відчуження майна від імені юридичної особи та згоди на таке відчуження.

Таким чином на думку апелянта рішення господарського винесено с порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст.203,215 ЦК України.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з вивченням всіх обставин справи, а саме повноважень ОСОБА_5 на підписання договору іпотеки , які їй були надані рішенням загальних зборів акціонерного товариства закритого типу "Надія",.

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши представників сторін та вивчивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та неоспорені сторонами, що 24.03.2008р. між Банком, громадянами України ОСОБА_2, ОСОБА_3 та акціонерним товариством закритого типу (ЗАТ) "Надія", правонаступником якого є позивач, укладений договір іпотеки №РМ-SМЕ402/53/2008, який від імені ЗАТ підписала ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто однією з підстав визнання правочину недійсним є відсутність у особи, яка підписала його необхідного обсягу цивільної дієздатності ( ст.215 ЦК України).

Згідно зі ст. 32 Закону України " Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Стаття 33 Закону України "Про акціонерні товариства" регламентує, що загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

Як вбачається з рішення зборів акціонерів ЗАТ, оформлених протоколом від 23.03.2008 №1, ЗАТ прийняло на себе зобов'язання виступити фінансовим та майновим поручителем в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, що буде укладений між ОСОБА_3 та Банком та підписання договору поруки та інших документів доручено ОСОБА_5.

Таким чином, ОСОБА_5, підписуючи договір іпотеки, діяла в межах компетенції, яка була делегована вищим органом акціонерного товариства, а тому вважати, що в неї відсутній необхідний обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину є неправомірним, а тому судова колегія погоджується з рішення господарського суду першої інстанції проте, що підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Крім цього, слід зазначити, що при укладанні договору іпотеки були додержані і всі інші вимоги, які відносяться до такого типу договорів, а саме зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення сторін договору іпотеки було вільним і відповідало їх внутрішній волі,договір вчинений в нотаріальній формі, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Щодо посилання скаржника на те, що ОСОБА_5 рішенням зборів було надано повноваження на підписання договору поруки, а не іпотеки, судова колегія зазначає, що згідно зі ст.1 Закону України "Про іпотеку"- майновий поручитель це і є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи.

Не можуть бути прийняті судовою колегією посилання скаржника на те, що в договорі не зазначене майно, яке передається в іпотеку, оскільки це спростовується самим договором, а саме п.п.3.1-3.4.1.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2017 року у справі №915/241/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений і підписаний 19.03.2018р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Колоколов С.І.