Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 914/712/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція з повернення боргів "Рубікон"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017

у справі № 914/712/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція з повернення боргів "Рубікон"

до Кам'янської сільської ради Жовківського району

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Управління державної казначейської служби України в Жовківському районі Львівської області,

2) Жовківської районної державної адміністрації,

про стягнення 37 015 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Кам'янської сільської ради про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 37 015 грн., з яких: 4 180 грн. 3% річних та 32 835 грн. інфляційних втрат за період з 26.04.2015 по 27.05.2016, нарахованих на суму заборгованості за договором про виконання робіт № 1 від 19.11.2012, стягнутої за рішенням Господарського суду Львівської області від 16.04.2015 у справі № 914/844/15.

Справа розглядалась судами неодноразово. За результатами останнього перегляду рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2017 (суддя Яворський Б.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 (колегія суддів у складі: Марка Р.І. - головуючого, Галушко Н.А., Орищин Г.В.) та постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2017 (колегія суддів у складі: Дроботової Т.Б. - головуючого, Алєєвої І.В., Рогач Л.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6 083, 63 грн. інфляційних втрат та 2 532, 19 грн. 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16, позивач звернувся до Верховного Суду України з заявою про її перегляд з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме - ст.ст. 11 та 625 Цивільного кодексу України, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2017, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 08.08.2017 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 додано копії постанов Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі № 910/3317/17 та від 01.12.2015 у справі № 910/11345/15.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) та на підставі розпорядження керівника апарату Верховного Суду України від 26.12.2017 № 395/0/19-17 заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 16.01.2018 для розгляду справи № 914/712/16 за заявою ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), Жуков С.В., Білоус В.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 допущено до провадження Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 914/712/16, відкрито провадження за заявою ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 та витребувано матеріали справи з Господарського суду Львівської області.

Справа № 914/712/16 надійшла із Господарського суду Львівської області до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 05.02.2018.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2018 справу № 914/712/16 за заявою ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

У справі № 914/712/16 судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 16.04.2015 у справі № 914/844/15 стягнуто з Кам'янської сільської ради Жовківського району на користь ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" 87 195, 60 грн. основного боргу, 6 951, 75 грн. 3% річних, 40 964, 58 грн. інфляційних втрат та 2 702, 24 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 12.05.2015 видано наказ.

Рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2015 виконано боржником з простроченням, а саме: у вересні 2015 року відповідачем сплачено 500 грн., у жовтні 2015 року - 4 000 грн., у березні 2016 року - 10 000 грн., у квітні 2016 року - 40 000 грн., у травні 2016 року - 83 314 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи меморіальними ордерами.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 4 180 грн. 3% річних та 32 835 грн. інфляційних втрат за період з 26.04.2015 по 27.05.2016, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань.

На думку позивача суми 3% річних та інфляційних втрат в даному випадку підлягають розрахуванню виходячи з суми грошового зобов'язання, яке виникло з прийнятого судового рішення, а не з основної суми боргу, встановленої таким судовим рішенням.

Частково задовольняючи вимоги у даній справі, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний та касаційний господарські суди, виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені заявником обставини, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов'язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України розміщена передбачені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання які поширюються на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що спростовує доводи заявника про зворотнє.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підставою для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Разом з тим, у справі № 910/3317/17, судове рішення у якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України переглядаючи та залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зазначив, що предметом спору у даній справі є вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу, стягнуті з відповідача за рішеннями господарського суду у справах № 908/3995/15, № 908/1098/16, № 908/1466/16, № 908/1527/16. При цьому заявлені на підставі ст. 625 ЦК України грошові кошти позивач просить стягнути з відповідача за періоди, які не розглянуто за вищевказаними судовими рішеннями, по дати зарахування на рахунок позивача суми основного боргу.

У справі № 910/11345/15, судове рішення у якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України переглядаючи та залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову та стягнення 3% річних та інфляційних втрат зазначив, про вірність висновків господарських судів, що заборгованість, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2014 у справі № 910/10370/14 є грошовим зобов'язанням за договором, на яке в силу ст. 625 ЦК України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати до повного виконання грошового зобов'язання. Разом з тим, у зазначеній постанові Вищого господарського суду України відсутнє посилання на те, що базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Порівняння змісту зазначених постанов Вищого господарського суду України не дає підстав для висновку про тотожність предмета позову, встановлених фактичних обставин та неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 11126 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, заява ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 1 ч. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), ст.ст. 11116, 11123, 11124, 11126 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ТОВ "Агенція з повернення боргів "Рубікон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 914/712/16 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді: Білоус В.В.

Жуков С.В.