РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.03.2018Справа № 905/2166/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго" (84792, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Світлодарськ)

до Фізичної особи-підприємця Панченко Тамари Федорівни (АДРЕСА_1)

про стягнення 18 826,18 грн

за участю представників сторін

від позивача: Савєльєв С.І.

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 07.03.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго" звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Панченко Тамари Федорівни про стягнення заборгованості в розмірі 18 826,18 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.09.2017р. прийнято до розгляду позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго" та порушено провадження у справі №905/2166/17.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.11.2017 на підставі ч. 1 ст. 17 ГПК України справу № 905/2166/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ господарського суду міста Києва, справу № 905/2166/17 передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 суддею Пукшин Л.Г. прийнято справу № 905/2166/17 до свого провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 17.01.2018.

Ухвалою суду від 17.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи № 905/2166/17 у порядку спрощеного позовного провадження, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2018.

17.01.2018 та 22.01.2018 загальним відділом діловодства суду зареєстровані ідентичні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки уповноваженого представника у судове засідання та призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження. При цьому, суд зазначає, що вказане клопотання 17.01.2018 було зареєстроване відділом діловодства суду після закінчення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 суд залишив без задоволення заяву відповідача щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження та відклав розгляд справи на 07.03.2018.

Через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача, відповідно до якого останній зазначає, що 13.08.2015 року позивача було повідомлено про розірвання договору №15/152 від 24.12.2010 у зв'язку з перебування відповідача в місті Києві та отримання статусу внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, відповідач з серпня 2015 року не здійснював господарську діяльність та не знаходився в зонах АТО, а відтак, не міг отримувати будь-які послуги від позивача. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд провести судове засідання без їх участі з урахуванням відзиву.

У судове засідання, призначене на 07.03.2018, з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав через канцелярію суду додаткові докази, що були долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

24 грудня 2010 року між ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» (надалі - позивач, виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Панченко Тамарою Федорівною (надалі- відповідач, споживач)) укладено договір № 15/152 на постачання централізованого опалення, холодної та гарячої води і водовідведення (надалі- договір) з додатками № 1 та № 2, що є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, підігріву води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно п. 1.2. договору суб'єктами користування послугами: є власник (на підставі свідоцтва на право власності від 27.08.2008) нежилого приміщення площею 46,30 кв.м. (яке знаходиться за адресою: м. Світлодарськ. Буд. 16б); є власник (на підставі свідоцтва на право власності від 27.08.2008) вбудованого нежилого приміщення площею 100,30 кв.м. (яке знаходиться за адресою: м. Світлодарськ. Буд. 58б).

За умовами п. 3.1. договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 15-го числа місяць, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем. Споживач може застосувати авансові платежі.

Облік спожитої послуги проводиться згідно п. 2.1. та додатку 1 до договору, які фіксуються у двосторонньому акті про надання (споживання) послуги (далі-акт), що підписується виконавцем і споживачем.

Так, у п. 2.1. договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, тарифи на послуги на момент укладення договору становлять, зокрема, з централізованого опалення 178,07 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) для сторонніх споживачів.

Відповідно до п. 3.3. договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, сторони встановили, що у разі необґрунтованого не підписання акта споживачем, підписаний виконавцем в односторонньому порядку акт, вважається первинним документом та підставою для проведення розрахунків, формування доходів та дебіторської заборгованості.

Послуги оплачуються шляхом перерахування коштів на р/р виконавця - 2 в ГОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Київ за рахунками у розмірі вартості одержуваної послуги згідно з установленим тарифом на день розрахунків.

Плата за надані послуги справляється згідно з п. 10-23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі- правила), затверджені ПКМУ № 630 від 21.07.2005 року. (п.п. 3.4., 3.5 договору).

Відповідно до 4.2 договору споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати послуги в установлений договором строк, повідомляти виконавця протягом місяця про зміни та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 9.1. договору сторони встановили, що договір діє з 01.01.2011 до 31.12.2011 і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем в період з жовтня 2015 року по квітень 2017 року було надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 13 952,21 грн., про що свідчать виставлені рахунки-фактури: № 774 від 30.10.2015 р. на суму 385,20 грн., № 855 від 30.11.2015р. на суму 793,34 грн., № 1025 від 31.12.2015 р. на суму 1031,66 грн., № 58 від 29.01.2016р. на суму 1355,17 грн., № 176 від 29.02.2016р. на суму 865,96 грн., № 284 від 31.03.2016р. на суму 814,08 грн., № 392 від 29.04.2016 р. на суму 147,42 грн., №962 від 31.10.2016 р. на суму 795.13 грн., №1079 від 30.11.2016р. на суму 1012,45 грн., №1204 від 30.12.2016 р. на суму 1832.70 грн., № 98 від 31.01.2017 р. на суму 1832,70 грн., №213 від 28.02.2017 р. на суму 1603,81 грн.. № 358 від 31.03.2017 р. на суму 1042,75 грн., № 483 від 28.04.2017р. на суму 439,84 грн. та направлений на адресу відповідача акт звірки з інвентаризаційним повідомленням.

Проте, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг централізованого опалення належним чином не виконав, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованості перед позивачем у розмірі 13 952,21 грн.

13.08.2015 року відповідач звертався до позивача із заявою про розірвання договору № 15/152 від 24.12.2010 у зв'язку з тим, що внаслідок проведення бойових дій на території м. Світлодарськ, ФОП Панченко Т.Ф. знаходиться в місті Києві, про що свідчить довідка № від 06.02.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а відтак, не здійснює свою господарську діяльність.

За наслідками розгляду поданої заяви, позивачем було направлено відповідачу лист №23/3456 від 16.10.2015 (отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення 03.11.2015), у якому повідомляється, що згідно укладеного договору №15/152 від 24.12.2010 та додаткової угоди №1 від 08.08.2011 Вуглегірська ТЕС надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. Оскільки оплата за споживання останніх здійснюється за показниками лічильників, то відповідно у випадку відсутності споживання, оплата не нараховується. Що стосується опалення, то дана послуга надається в опалювальний сезон і питання щодо його відключення від централізованого опалення регулюється Наказом № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005. Тобто, на підставі вищезазначеного, Вуглегірська ТЕС не має можливості розірвати договір №15/152 від 24.12.2010 на ті послуги, що надаються.

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразового звертався до відповідача з листами про погашення заборгованості за договором №15/152 від 24.12.2010, а саме в частині наданих послуг з централізованого опалення, проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду жодної відповіді від відповідача не надходило, заборгованість не погашена.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Укладений між сторонами договір № 15/152 на постачання централізованого опалення, холодної та гарячої води і водовідведення від 24.12.2010 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в період з жовтня 2015 року по квітень 2017 року було надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 13 952,21 грн., про що свідчать виставлені рахунки-фактури та акт звірки з інвентаризаційним повідомленням, що направлялися на адресу відповідача.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил).

Судом встановлено, що за умовами п. 3.1. договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 15-го числа місяць, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем. Споживач може застосувати авансові платежі.

Плата за надані послуги справляється згідно з п. 10-23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі- правила), затверджені ПКМУ № 630 від 21.07.2005 року. (п.п. 3.4., 3.5 договору).

Таким чином, з урахуванням положень нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг та умов договору № 15/152 від 24.12.2010, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих позивачем послуг з централізованого опалення на момент звернення з позовом до суду настав.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду жодних доказів належного виконання зобов'язання за договором, при цьому, подано докази звернення до позивача із заявою про розірвання договору № 15/152 від 24.12.2010 у зв'язку з тим, що внаслідок проведення бойових дій на території м. Світлодарськ, ФОП Панченко Т.Ф. знаходиться в місті Києві, а тому не здійснює свою господарську діяльність.

У відповідь на дане звернення, листом №23/3456 від 16.10.2015 відповідача було повідомлено, що згідно умов договору №15/152 від 24.12.2010 та додаткової угоди №1 від 08.08.2011 Вуглегірська ТЕС надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. Оскільки оплата за споживання останніх здійснюється за показниками лічильників, то відповідно у випадку відсутності споживання, оплата не нараховується. Що стосується опалення, то дана послуга надається в опалювальний сезон і питання щодо його відключення від централізованого опалення регулюється Наказом № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005. Тобто, на підставі вищезазначеного, Вуглегірська ТЕС не має можливості розірвати договір №15/152 від 24.12.2010 на ті послуги, що надаються.

Суд зазначає, що дійсно споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється в разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Так, питання відключення мереж централізованого опалення багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, що затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів відключення його від мережі централізованого опалення у встановленому порядку, як і доказів звернення до відповідного органу (комісії) із письмовою заявою про таке відключення, а тому у позивача не було законних підстав не надавати відповідачу комунальні послуги з централізованого опалення, оскільки відповідно до ч.3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачеві безперебійно.

Статтею 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів відключення його від мережі централізованого опалення, останній відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 та умов договору зобов'язаний вносити оплату за послуги опалення не пізніше 15-го числа місяць, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене та враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення за договором №15/152 від 24.12.2010 належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 13 952,21 грн. в повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором позивачем заявлена до стягнення пеня у розмірі 3 254,71 грн., що нарахована з моменту виникнення боргу, а саме з 16.11.2015 по 30.06.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 3.7. договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, за несвоєчасне внесення плати зі споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом 0,01 відсотків.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що останній був здійснений із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, що не відповідає умовам п. 3.7. договору зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 08.08.2011, а також без врахування шестимісячного строку передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, прийнявши до уваги умови договору та положення ч. 6 ст. 232 ГК України, суд здійснив власний розрахунок, відповідно до якого розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання склав 211,44 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 323,32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 295,94 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3 % річних суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 323,32 грн.

Щодо розміру інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають інфляційні втрати у розмірі 1 295,94 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренер, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Панченко Тамари Федорівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго" (84792, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Світлодарськ, ідентифікаційний код 22927045) основну суму боргу у розмірі 13 952 (тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 21 коп., пеню у розмірі 211 (двісті одинадцять) грн. 44 коп., 3 % річних у розмірі 323 (триста двадцять три) грн. 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 295 (одна тисяча двісті дев'яносто п'ять) грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 1 341 (одна тисяча триста сорок одна) грн. 36 коп.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.03.2018

Суддя Пукшин Л.Г.