ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018м. ДніпроСправа № 904/10508/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Буланої Ю.М.

за позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

до Державного підприємства "Дніпрокосмос", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 13 629,82 грн. за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02 - 3043-ОД від 01.11.2007

Представники:

Без виклику сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Державного підприємства "Дніпрокосмос" про стягнення заборгованості у розмірі 13 629,82 грн., що складають суму основного боргу у розмірі 5 740,14 грн., пеню - 374,13 грн., 3% річних - 724,55 грн., інфляційні втрати - 6 791,00 грн. за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02 - 3043-ОД від 01.11.2007.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3043-ОД від 01.11.2007 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін. Справу призначено для розгляду спору по суті на 12.02.2018.

Ухвалою від 12.02.2018 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін на 05.03.2018.

Сторони витребувані судом документи у строк встановлений судом не надали.

Відповідачеві ухвали суду направлялись на юридичну адресу вказану в позові та ЄДР, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду надіслані відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Пунктами 110, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09р. № 270 передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Крім того, суд зазначає, що згідно витягу з ЄДР підприємство відповідача перебуває в стані припинення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2007 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Державним підприємством "Дніпрокосмос" (відповідач-орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3043-ОД.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно нежитлові вбудовані приміщення (майно), площею 272,71 кв.м., розміщене за адресою: вул. Криворізька, 1, м.Дніпропетровськ, на 3 та 4 поверхах шестиповерхової будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_1» (позивач - балансоутримувач), вартість якого, згідно зі звітом про оцінку/ актом оцінки на 15.06.2007 і становить за незалежною оцінкою 846 228,00 грн.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що майно передається в оренду з метою розміщення науково-дослідної установи. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування державним Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації) та акта приймання-передачі майна.

01.11.2007 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Державним підприємством "Дніпрокосмос" (відповідач-орендар) та за узгодженням позивача (балансоутримувача) укладено акт приймання передачі в оренду нежитлового приміщення (а.с.18).

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 01.11.2007 до 30.09.2008 включно.

Додатковими угодами від 05.11.2008 та від 09.09.2009 сторони продовжили термін дії договору до 01.10.2009 та до 01.10.2011 відповідно.

Також, 18.10.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду, якою сторони внесли зміни до п. 10.1. договору та виклали його в наступній редакції: «Цей договір є пролонгованим з 02.10.2011 по 30.09.2014».

Відповідно до п. 1.1. договору, в редакції додаткової угоди від 18.10.2011, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно нежитлові вбудовані приміщення (майно), площею 272,71 кв.м., розміщене за адресою: вул. Криворізька, 1, м. Дніпропетровськ, на 3 та 4 поверхах шестиповерхової будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_1» (позивач - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 26.08.2011 становить за незалежною оцінкою 1 037 390,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору, в редакції додаткової угоди від 18.10.2011, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі-Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - серпень 2011 року 2583,11 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень, жовтень 2011 року".

Відповідно до п. 3.6. договору, в редакції додаткової угоди від 18.10.2011, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1808,18 грн.;

- 30 % балансоутримувачу у розмірі 774,93 грн. щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 3.8. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношення відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 5.2. договору орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні визначеному у п.3.6. цього договору.

Пунктом 5.11. договору встановлено, що обовязок орендаря здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначає, що за період з травня по вересень 2013 року відповідач не здійснював оплату орендних платежів.

Таким чином, орендна плата за період з травня по вересень 2013 року на загальну суму становить 5740,14 грн., з яких:

- травень 2013 року 1296,70 грн.;

- червень 2013 року 1296,70 грн.;

- липень 2013 року 1295,40 грн.;

- серпень 2013 року 1286,33 грн.;

- вересень 2013 року 385,90 грн.

- вересень 2013 року 179,11 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №157/п-36 від 20.12.2013, якою просив відповідача сплатити наявний борг.

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02 - 3043-ОД від 01.11.2007 за період з травня по вересень 2013 року становить 5 740,14 грн.

За неналежне виконання зобовязань за вищевказаним договором, позивач крім суми основного боргу нарахував та просить стягнути з відповідача пеню - 374,13 грн., 3% річних - 724,55 грн. та інфляційні втрати - 6 791,00 грн., що є причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

У відповідності з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до умов договору, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

На час розгляду спору доказів сплати заборгованості господарському суду не надано, обставин наведених позивачем у позовній заяві не спростовано, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 5 740,14 грн. підлягають задоволенню.

Також, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню - 374,13 грн., 3% річних - 724,55 грн. та інфляційні втрати - 6 791,00 грн.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3.8. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношення відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача пеня у розмірі 374,13 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно умов договору укладеного між сторонами встановлено строк оплати оренди, а саме: щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем не було враховано, вказаної вище умови договору та розпочато нарахування 3% річних з першого дня місяця, що слідує за звітним, що є невірним.

За розрахунком суду 3 % річних повинні нараховуватись наступним чином:

- травень 2013 року борг 1 296,70 грн. 3% річних 165,94 грн. за період з 16.06.2013 по 20.09.2017 (1558 днів);

- червень 2013 року борг 1 296,70 грн. 3% річних 162,74 грн. за період з 16.07.2013 по 20.09.2017 (1598 днів);

- липень 2013 року борг 1 295,40 грн. 3% річних 159,28 грн. за період з 16.08.2013 по 20.09.2017 (1497 днів);

- серпень 2013 року борг 1 286,33 грн. 3% річних 159,28 грн. за період з 16.09.2013 по 20.09.2017 (1466 днів);

- вересень 2013 року борг 385,90 грн. 3% річних 45,51 грн. за період з 16.10.2013 по 20.09.2017 (1436 днів);

- вересень 2013 року борг 179,11 грн. 3% річних 20,67 грн. за період з 16.09.2013 по 20.09.2017 (1405 днів).

На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 709,03 грн.

В решті вимог про стягнення 3% річних на суму 15,52 грн. суд відмовляє.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016р., № 905/711/16 від 22.11.2016р. та № 904/6149/16 від 27.12.2016р.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з червня 2013 по червень 2017 становлять 6 791,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, .

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дніпрокосмос" (49000, м. Дніпро, вул.. Криворізька, 1, ) на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова" (49047, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ) суму основного боргу у розмірі 5 740,14 грн. (пять тисяч сімсот сорок грн. 14 коп.), пеню - 374,13 грн. (триста сімдесят чотири грн.. 13 коп.), 3% річних - 709,03 грн. (сімсот девять грн. 03 коп.), інфляційні втрати - 6 791,00 грн. (шість тисяч сімсот девяносто одна грн. 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 598,18 грн. (одна тисяча пятсот девяносто вісім грн. 18 коп.), про що видати наказ.

В решті позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 15,52 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено - 06.03.2018

Суддя ОСОБА_2