ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2018 р.

Справа № 910/19177/17

За позовом          Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ"

до          Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:          Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод

про          визнання недійсним третейського застереження в договорі

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні судді господарського суду міста Києва Зеленіної Н.І. перебуває справа справи №910/19177/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" про визнання недійсним третейського застереження в договорі.

Позовні вимоги мотивовані недотриманням вимог ст. 203 ЦК України при укладенні третейського застереження у договорі №362/387У/09-16 КУО від 12.09.2016 р.

Ухвалою від 20.12.2017 р., у зв’язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", у справі призначено підготовче засідання на 10.01.2018 р.

Ухвалою від 10.01.2018 р. залучено Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, підготовче засідання відкладено на 07.02.2018р.

Ухвалою від 07.02.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.03.2018 р.

07.02.2018 р. через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ" надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Представники сторін у судове засідання 06.03.2018 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 71, 72, 73).

Відтак, сторони про розгляд даної справи у судовому засіданні 06.03.2018 р. повідомлені належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 06.03.2018 р. суд розглянув заяву Приватного акціонерного товариства "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, та відмовляє у її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 50 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов’язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що Приватне акціонерне товариство "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ" не являється учасником спірних правовідносин (не є стороною договору №362/387У/09-16 КУО від 12.09.2016 р.); рішення суду у даній справі жодним чином не може вплинути на будь-які права чи обов’язки товариства щодо однієї із сторін.

У судовому засіданні 06.03.2018 р. складено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.09.2016 р. між Приватним акціонерним товариством "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" (відповідач, виконавець) укладено Договір №362/387У/09-16 КУО (надалі – Договір), за яким замовник доручає, а виконавець прийає на себе зобов’язання з виконання робіт по паспортизації будівель і споруд СП "Ш/у "Самсоновское-Западное" (п. 1.1. Договору).

У пункті 6.2. сторони виклали третейське застереження, відповідно до якого у випадку, якщо спори і розбіжності, що виникли у зв’язку з виконанням даного Договору або стосуються його укладення, зміни, порушення умов, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється у Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (далі – Суд), у відповідності до Регламенту вказаного суджу (розміщений на сайті http://www.rpgua.com).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує про недійсність третейського застереження, що міститься в п.6.2. Договору, з підстав недотримання вимог ст. 203 ЦК України при його укладенні, а саме, зміст третейського застереження не відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.33-46) зазначає про відсутність підстав для визнання третейського застереження недійсним.

Зобов’язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про третейські суди" визначено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Якщо чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлений інший порядок організації, діяльності та вирішення спорів третейським судом, ніж той, що встановлено цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору. Дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

Статтею 5 Закону передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Частиною 1 ст. 8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд зазначає, що передача спору на розгляд третейського суду відповідно до Закону України "Про третейські суди" жодним чином не суперечать нормі ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", і є спеціальними у правовідносинах щодо реалізації прав осіб на обрання органу, повноваженого на розгляд спорів.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства України, відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва –

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промексперт" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод " про визнання недійсним третейського застереження в договорі.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.03.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна