ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Справа № 926/977/17

За позовом фізичної особи-підприємця Ліщука Віктора Григоровича, м. Чернівці

до Чернівецької міської ради

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

Суддя О.В. Гончарук

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Єркіна А.І., довіреність № 01/02-05/711 від 20.03.2017;

від прокуратури - Понзюк Л.В.

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець Ліщук Віктор Григорович звернувся з позовом до Чернівецької міської ради про визнання додаткового договору оренди земельної ділянки № 1/1727 від 18.09.2014 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами та вимогами закнодавства.

Відповідно до укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки від 10.03.2005 орендодавець (відповідач) надав, а орендар (позивач) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Донбасівська, 1 Б, кадастровий номер :26:004:0002.

Додатковим договором №1/1727 до договору оренди землі від 18.09.2014, підписаного сторонами, поновлено договір оренди землі до 30.09.2019 та встановлено річну орендну плату в розмірі 41346,66 грн. Однак, як позивач зазначає у позовній заяві, що він, починаючи з 2014 року хворіє, в тому числі, психічними заховорюваннями, а тому не міг усвідомлювати значення та наслідки своїх дій щодо підписання додаткового договору, що, на його думку, виходячи з вимог статті 225 Цивільного кодексу України є підставою для визнання даного договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 20.03.2017 порушено провадження у даній справі (суддя Скрипничук І.В.).

Ухвалою господарського суду від 29.03.2017 задоволено заяву Прокуратури Чернівецької області про вступ у дану справу.

Відповідач у відзиві на позов вимоги позивача заперечує, посилаючись на те, що підставою для поновлення договору оренди землі була заява фізичної особи - підприємця Ліщука В.Г. та свідоцтво про право власності на нерухоме майно останнього. Крім цього, рішенням 33 сесії міської ради від 23.10.2008 № 715 затверджено положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати на земельні ділянки у м. Чернівці, в якому передбачено, що розмір орендної плати на земельну ділянку встановлюється відповідно до її функціонального використання у розрізі економіко-планувальних зон м. Чернівці, згідно з нормативно-грошовою оцінкою землі та не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря.

Ухвалою суду від 16.07.2017 за клопотанням позивача призначено у справі судову психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертній комісії Чернівецької обласної психіатричної лікарні, м. Чернівці, вул. Мусорського, 2, а провадження у справі зупинено.

Згідно з розпорядженням щодо повторного автоматичного розподілу справи №98/17 від 15.09.2017, у зв'язку із звільненням судді Скрипничука І.В., справу передано до провадження судді Гончаруку О.В.

Ухвалою суду від 17.01.2018 поновлено провадження у даній справі та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 06.02.2018.

Через канцелярію господарського суду Чернівецької області від представника позивача надійшла заява (вх. №393 від 05.02.2018) про розгляд справи 06.02.2018 без участі позивача та його представника, в якій представник позивача зазначав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд розглянути справу без їхньої участі.

Присутні у судовому засіданні представник відповідача і прокурор зазначали про відсутність підстав для мирного врегулювання спору та не заперечували проти призначення судового розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 06.02.2018 закрито підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.02.2018.

Ухвалою суду від 20.02.2018 розгляд справи відкладено на 05.03.2018.

На день розгляду справи, 05.0.2018, позивач та/або його представник у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки позивача належним чином повідомлено про час, дату та місце даного судового засідання та, крім цього, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача.

Присутні у судовому засіданні представник відповідача та прокурор заперечують проти позову.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, судом встановлено такі обставини справи.

18 вересня 2014 року між Чернівецькою міською радою та приватним підприємцем Ліщуком Віктор Григоровича укладено додатковий договір оренди землі (додатковий договір) до договору оренди землі від 10.03.2005 (основний договір), згідно з умовами якого основний договір оренди землі поновлюється на строк до 30.09.2015. Також сторони в додатковому договорі обумовили зміну річної орендної плати, яка вноситься орендарем у грошовій формі в сумі у розмірі 41346,66 грн.

Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В межах підстав та предмету даного спору позивачу необхідно довести, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними в момент укладення додаткового договору.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з медичної карти стаціонарного хворого №2077, виданої Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею, позивачу поставлено діагноз: розсіяний склероз ремітуючий-рецидивуючий перебіг в стадії ремісії з легким проксимальним парезом правої ноги, вираженою мозочковою атаксією, порушенням функції тазових органів по центральному типу, зниження містичних функцій та супутним діагнозом - атоксична енцефалополінейпропатія.

Згідно з витягом з медичної карти стаціонарного хворого №851, позивачу поставлено діагноз: клінічний розсіяний склероз, вторинно-прогресуючий перебіг, тетрапарез тазових органів, глибокий спастичний парапарез ніг, легкий рук, більше лівої, порушенням функцій тазових органів по типу неутримання сечі та калу. Супутній діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи (психоорганічний синдром, експлозивний варіант).

З витягу з історії хвороби №4346, наданим Чернівецькою міською клінічною лікарнею №3, позивачу поставлено аналогічний діагноз.

В зазначених медичних документах не зазначено про перебування позивача станом на 18.09.2014 у стані, який позбав би можливості усвідомлювати значення свої дій.

Недієздатним позивача у встановленому законом порядку не визнано.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (пункт 16 постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»), правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 Цивільного кодексу України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 №6-1531цс16, від 29.02.2012 № 6-9цс12.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відмовився від проведення судово-психіатричної експертизи, а відтак в матеріалах справи відсутні достатні докази в підтвердження обставин, які можуть слугувати підставою для визнання додаткового договору недійсним за статтею 225 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 74, 79, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.03.2018.

Суддя О.В. Гончарук