ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018р. Справа №914/2520/17

Суддя О.Запотічняк при секретарі В.Думин розглянула справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, м.Київ,

до відповідача: Приватного підприємства УКРРИБА, м.Львів,

про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 11000,00грн.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1- представник;

Від відповідача: ОСОБА_2 представник;

Суть спору: Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного підприємства УКРРИБА про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 11 000,00грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2016року в м.Києві на Одеській площі, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МАN 19/364», державний реєстраційний номер «ВС 1163 ВО», під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АА 0934 ВА», під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АА 0934 ВА», було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2016 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 ОСОБА_5 дорожнього руху України.

Оскільки на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Українська пожежно-страхова компанія згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9220934, позивач виплатив власнику автомобіля «ЗАЗ» державний реєстраційний номер «АА 0934 ВА», страхове відшкодування в розмірі 11 000,00 грн.

Позивач стверджує, що водій ОСОБА_3 не повідомив ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» як Страховика про дорожньо-транспортну пригоду та не надав відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, а відтак в силу положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в нього після виплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Обставини справи: ухвалою від 06.12.2017 року суд порушив провадження у справі та призначив розгляд справи на 14.12.2017р.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників в судове засідання 14.12.2017р., причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

У звязку із неявкою представників сторін в судове засідання, суд відклав розгляд справи на 16.01.2018р.

12.01.2018р. відповідач подав через канцелярію відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що його не було повідомлено про факт дорожньо-транспортної пригоди є хибним та неправдивим, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивачем було складено страховий акт яким підтверджено факт і причину страхового випадку, обставини його настання, відображено розмір і форму шкоди заподіяної в результаті страхового випадку, здійснено розрахунок страхового відшкодування, і відповідно, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, яке було здійснено відповідно до платіжного доручення №47575 від 19.12.2016 р.

Відповідач звертає увагу на те, що обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. В даному випадку необгрунтованих виплат у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не виникло.

Також відповідач посилається на правову позицію Верховного суду України викладену в постанові від 22.03.2017р. у справі №6-2011 цс 16 згідно якої, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, особа винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, а страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Окрім того, відповідачем долучено до справи копію договору на підставі якого водій ОСОБА_3 здійснював керування транспортним засобом «МАN 19/364» д.р.н. «ВС 1163 ВО».

В судове засідання 16.01.2018р. зявився представник відповідача.

Оскільки 15.12.2017р. набрали чинності зміни до ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII і відповідно до п. 9 Перехідних положень ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд вирішив, що розгляд даної справи слід проводити за правилами нової редакції ГПК України.

З метою забезпечення реалізації учасниками справи своїх нових процесуальних прав, суд вважає за необхідне продовжувати розгляд справи у порядку загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження.

Ухвалою від 16.01.2018р. суд відклав підготовче засідання на 31.01.2018р.

Також ухвалою від 16.01.2018р. суд задоволив клопотання позивача про участь у судовому засіданні по справі № 914/2520/17 в режимі відеоконференції.

22.01.2018р. позивач подав через канцелярію відповідь на відзив поданий відповідачем, просив суд не брати до уваги посилання відповідача викладені у відзиві оскільки такі є необґрунтованими.

Зокрема позивач вважає, що страховий акт, на який посилається відповідач, є лише документом, який відображає розмір шкоди заподіяної в результаті страхового випадку, і жодним чином не замінює обов'язкове письмове повідомлення, яке повинно бути здійснене страхувальником невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП. Також позивач звертає увагу на те, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду він отримав не від Страхувальника, а від потерпілої особи лише 28.11.2016 року, що стало причиною проведення огляду пошкодженого транспортного засобу більше ніж через два місяці після ДТП. Під час огляду представником страховика було виявлено пошкодження транспортного засобу «ЗАЗ» державний номерний знак «АА0934ВА», які не пов'язані з вказаною ДТП, про що відображено у Акті огляду транспортного засобу, що свідчить про те, що транспортний засіб отримував пошкодження не лише у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, а також у іншій (інших) ДТП. На думку позивача, дані обставини свідчать про те, що відсутність вчасного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від відповідача, стало підставою неможливості позивачу у повному обсязі перевірити обставини ДТП і запобігти необгрунтованим виплатам.

Позивач посилається на те, що він не міг відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки відсутність письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від відповідача, як страхувальника, жодним чином не може бути підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Позивач звертає увагу на те, що в силу положень ст. 989 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про страхування», саме страхувальник повинен повідомити страховика про настання страхового випадку.

31.01.2018р. відповідач подав через канцелярію суду заперечення на відповідь позивача на відзив.

Відповідач вважає, що страховий акт та заяву на виплату страхового відшкодування слід розглядати як документи, що підтверджують обізнаність страховика в факті ДТП, її детальних обставин, а відтак страховик запобіг необґрунтованим виплатам, на які звертається увага в положеннях Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також відповідач стверджує, що згідно ремонтної калькуляції, до неї не були включені пошкодження, які на думку позивача не пов'язані з ДТП та були ним зазначені в акті огляду транспортного засобу.

Окрім того, відповідач вважає, що ПП «Укрриба» не є належним відповідачем у даній справі, так як таким відповідачем повинен виступати безпосередньо учасник ДТП, тобто водій транспортного засобу на якого і покладено обов'язок повідомлення страхувальника про ДТП. Звертає увагу на те, що водій ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з відповідачем а надавав відповідачу послуги з перевезення на підставі договору про надання послуг.

В судовому засіданні 31.01.2018р. оголошувалась перерва до 09.02.2018р.

05.02.2018р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про витребування доказів в якому просив суд витребувати у відповідача належні докази, які підтверджують неможливість виконання обовязку щодо своєчасного письмового повідомлення про ДТП.

Також позивач надав письмові пояснення на подані відповідачем заперечення в яких звертає увагу суду не те, що враховуючи імперативну вказівку, що закріплена у п.5 ч.І ст.989 ЦК України, саме страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку. Аналогічний обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування, закріплено у ст.21 Закону України «Про страхування».

В судове засідання 27.02.2018р. зявились представники сторін.

Представник відповідача подав письмові заперечення в яких позовні вимоги заперечує посилаючись на правову позицію Верховного суду викладену у постанові від 14.02.2018р. у справі №752/9895/15-ц.

Судом було розглянуто клопотання позивача від 05.02.2018р. про витребування доказів в якому відповідач просить суд витребувати у відповідача належні докази, які підтверджують неможливість виконання обовязку щодо своєчасного письмового повідомлення про ДТП, яка мала місце 26.09.2016р. у м.Києві на Одеській площі.

Відповідно до положень ст. 81 ГПК України, Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідно до ч.2,3 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Із системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що позивач міг подати клопотання про витребування доказів разом із поданням позовної заяви. В окремих випадках, таке клопотання може бути подане позивачем і після подання позовної заяви за умов обґрунтування причин неможливості подання такого клопотання разом із позовною заявою.

В той же час, позивачем подано відповідне клопотання після подання позовної заяви, без належних обґрунтувань.

Окрім того зміст поданого позивачем клопотання не відповідає вимогам ст. 81 ГПК України. Зокрема у клопотання не конкретизовано, який саме доказ слід витребувати, не зазначено підстави, з яких випливає, що витребовуваний доказ є у відповідача, не вказано

яких заходів вжив позивач для отримання цього доказу самостійно, не наведено причин

неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідача відсутні такі докази, а тому судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили вирішення всіх питань передбачених ч.2 ст. 182 ГПК України, та дали свою згоду на перехід до розгляду справи по суті.

Представники сторін надано суду пояснення в яких представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд в позові відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

09 лютого 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Приватним підприємством «УКРРИБА» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9220934. (а.с.19), предметом якого є страхування автомобіля марки "MAN 19/364", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з Довідки про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.20), 26.09.2016року в м.Києві на Одеській площі, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «МАN 19/364», державний реєстраційний номер «ВС 1163 ВО», під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «ЗАЗ-DAEWOO», державний реєстраційний номер «АА 0934 ВА», під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АА0934ВА», було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2016 року (а.с. 21), винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія автомобіля «МАN 19/364», державний реєстраційний номер «ВС 1163 ВО», ОСОБА_3.

Зокрема згідно даної постанови судом встановлено, що ОСОБА_3 26.09.2016 року о 19 год. 40 хв. на Одеській площі в м.Києві, керував автомобілем НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 13.1 ПДР України, тобто здійснив дії передбачені ст.124 КУпАП України.

28.11.2016р. власник пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_6 звернувся до Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду яка мала місце 26.09.2016р. о 19 год. 40 хв. на Одеській площі в м.Києві, за участю автомобіля НОМЕР_2, та автомобіля НОМЕР_3.

28.11.2016р. представником страховика було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4, що відображено в акті огляду транспортного засобу (а.с. 27).

02.12.2016р. власник пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_6 звернувся до Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Згідно протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку передбаченому п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 32), ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія та ОСОБА_6 дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , що сталася 26.09.2016р. о 19год. 40 хв. становить 11 000,00 грн.

16.12.2016р. позивачем було складено страховий акт згідно якого встановлено, що страхове відшкодування становить 11000,00 грн.

Відповідно до ст. 22. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно платіжного доручення від 19.12.2016р. №47575 позивачем було виплачено власнику пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_6 страхове відшкодування в сумі 11000,00грн.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, а відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, у т.ч., шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Позивач звертаючись із даним позовом до суду просить стягнути з відповідача в порядку регресу 11000,00грн. виплаченого страхового відшкодування в силу положень підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки водій ОСОБА_3 не повідомив ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» як Страховика про дорожньо-транспортну пригоду та не надав відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Наведена норма, на яку позивач посилається на підставу позову, наділяє його, як страховика правом, за умови виплати ним страхового відшкодування, звернутися із регрес- ним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

- дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 33.1.1)

- вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п.п. 33.1.2)

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси (п.п. 33.1.3)

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п.п.33.1.4).

З наведених положень вбачається, що відповідно до п.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди покладено обовязок вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди

Суд звертає увагу на те, що обовязок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, щодо письмового повідомлення страховика з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про дорожньо-транспортну пригоду а також надання відомостей про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактного телефону та адреси, обумовлений положеннями п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 згаданого закону а не положеннями п.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 згаданого закону.

Слід зазначити, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Наведений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-1цс14, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Положеннями п.33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Позивачем не доведено суду, що внаслідок того, що відповідач не повідомив його про дорожньо транспортну пригоду, він здійснив необґрунтовану виплату страхового відшкодування.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, що відображено в відповідній довідці про дорожньо-транспортну пригоду. Водій, який є винуватцем даної ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови Голосіївського районного суду м.Києва. Позивач, як страховик сплатив страхове відшкодування, що підтверджується відповідним платіжним документом.

Таким чином, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення про стягнення з страхувальника в порядку регресу виплаченого страховиком страхового відшкодування.

Слід також зазначити, що 28.11.2016р. представником страховика було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 14.02.2018р. по справі №752/9895/15-ц.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Більше того, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавець покладає певні обовязки у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди а не на страхувальника.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що в силу положень ст. 989 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про страхування», саме страхувальник повинен повідомити страховика про настання страхового випадку.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.989 ЦК України передбачено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Аналогічні положення містить ст. 21 Закону України «Про страхування», яка визначає, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Із системного аналізу наведених положень вбачається, що страхувальник зобовязаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строки встановлені договором чи умовами страхування.

В той же час, із Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9220934 не вбачається в які саме строки страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку.

Будь-яких інших документів в яких визначено строк протягом якого відповідач, як страхувальник зобовязаний повідомити позивача, як страховика про настання страхового випадку, суду не надано.

З огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що твердження позивача про те, що в нього виникло право на звернення до відповідача, як страхувальника з регресним позовом у звязку з тим, водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки його, як страховика про настання такої події, є безпідставними.

В той же час, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що ПП «Укрриба» не є належним відповідачем у даній справі, так як таким відповідачем повинен виступати безпосередньо учасник ДТП, тобто водій транспортного засобу на якого і покладено обов'язок повідомлення страхувальника про ДТП.

Як вбачається із долученого відповідачем до справи договору від 01.09.2016р. укладеного між ПП «Укрриба» (замовник) та фізичною особою ОСОБА_3 (виконавець), останній зобовязався надавати замовнику послуги з перевезення вантажів на його автомобілі, а замовник зобовязався прийняти та оплатити зазначені послуги в порядку та на умовах встановлених договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1172 ЦК України передбачено, що замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

З наданого відповідачем договору вбачається, що виконавець взяв на себе зобовязання надавати замовнику послуги з перевезення вантажу на транспортному засобі замовника, тобто на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_3 діяв саме за завданням відповідача, а відтак в силу положень ч.2 ст. 1172 ЦК України саме відповідача.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 05.03.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.