Суд
УХВАЛА

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 911/3059/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича,

відповідач - Спільне Українсько-Йорданське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катрін"

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду

від 20.11.2017

у складі колегії суддів:Доманська М.Л. (головуючий), Верховець А.А., Пантелієнко В.О.

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича

про стягнення 100 862, 94 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Київського апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 04.12.2017 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

14.12.2017 Київським апеляційним господарським судом касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича разом з матеріалами справи №911/3059/17 Господарського суду Київської області надіслано на адресу Вищого господарського суду України.

На момент набрання чинності 15.12.2017 ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 питання про можливість прийняття до провадження касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного А.М. на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 Вищим господарським судом України не вирішено.

05.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа №911/3059/17 Господарського суду Київської області передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/3059/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018.

Виходячи з положень підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, касаційні скарги, подані до 15.12.2017 та провадження за якими не порушено на момент набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, повинні відповідати вимогам процесуального закону, який діяв на момент звернення з такими касаційними скаргами.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення 04.12.2017 позивача із касаційною скаргою, на заявника касаційної скарги було покладено обов'язок долучення до касаційної скарги доказів сплати судового збору.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення скаржника із касаційною скаргою 06.12.2017) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення скаржника із касаційною скаргою), ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2017 встановлено законом у розмірі 1 600 грн.

Відтак, оскаржуючи до Вищого господарського суду України у грудні 2017 року ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного А.М. на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.11.2017, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги від 04.12.2017, скаржником не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення скаржника із касаційною скаргою 06.12.2017), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі; суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення, звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, відстрочення або звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду... Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи в касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції від 20.11.2017 у справі №911/3059/17, скаржник не надав належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі, при цьому, заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтовуючи незадовільним майновим станом підприємства-скаржника, яке перебуває в процедурі банкрутства, та відсутністю у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" майна та грошових коштів на рахунках, у зв'язку з чим підприємство-банкрут позбавлено можливості сплатити судовий збір при зверненні до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою у грудні 2017 року.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" про звільнення від сплати судового збору, оскільки доводи скаржника не підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини перебування підприємства - скаржника в ліквідаційній процедурі та відсутність у заявника касаційної скарги коштів для сплати судового збору за її подання, не можуть вважатися безумовною підставою для звільнення від такої сплати.

З огляду на зазначене, Верховний Суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного А.М. у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17.

Отже, подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного А.М. касаційна скарга не відповідає вимогам ГПК України в редакції до 15.12.2017 щодо її форми.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтею 111 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір" в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення, статтями 3, 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/3059/17 залишити без руху.

3. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича строк на усунення недоліків касаційної скарги до 27 березня 2018 року.

4. Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" в особі ліквідатора Голінного Андрія Михайловича, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук