ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р.Справа № 922/373/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Українського Державного університету залізничного транспорту, м. Харків
про стягнення 4616,45 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю від 03.01.2018 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Українського державного університету залізничного транспорту (колишня назва Українська Державна академія залізничного транспорту) про стягнення заборгованості за договором № 12/136-ТЕ-32 від 29.09.2012 року в розмірі 4616,45 грн., з яких 3502,57 грн. пені та 1113,88 грн. 3% річних. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.02.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 12.03.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.03.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 6054), в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що по-перше відповідач є Українським державним університетом залізничного транспорту, а не Українською державною академією залізничного транспорту, по-друге відповідачем в повному обсязі здійснювалась оплата за спірним договором та по-третє умовами договору було передбачено врегулювання спорів та розбіжностей сторін шляхом взаємних переговорів та консультацій, в той час як позивачем не направлялись на адресу відповідача претензії щодо здійснення оплати. Крім того у своєму відзиві відповідач просив суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.03.2018 року проти позову заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності.

Представник позивача в судове засідання 12.03.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

27.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Українською державною академією залізничного транспорту (на даний час Український державний університет залізничного транспорту, відповідач) було укладено договір № 12/136-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов вищезазначеного договору було поставлено відповідачу природний газ на суму 94388,09 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.09.2012 року, від 31.10.2012 року, від 30.11.2012 року та від 31.12.2012 року (а.с. 22-25), які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення, умов, укладеного між сторонами договору, не здійснив вчасної оплати поставленого газу, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 27), у зв`язку з чим останнім було нараховано відповідачу пеню в розмірі 3502,57 грн. та 3% річних в розмірі 1113,88 грн.

Відповідач проти позову заперечує та посилається на те, що по-перше відповідач є Українським державним університетом залізничного транспорту, а не Українською державною академією залізничного транспорту, по-друге відповідачем в повному обсязі здійснювалась оплата за спірним договором та по-третє умовами договору було передбачено врегулювання спорів та розбіжностей сторін шляхом взаємних переговорів та консультацій, в той час як позивачем не направлялись на адресу відповідача претензії щодо здійснення оплати. Крім того у своєму відзиві відповідач просив суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і пояснень щодо них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що відповідач є Українським державним університетом залізничного транспорту, а не Українською державною академією залізничного транспорту, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 12/136-ТЕ-32 від 27.03.2012 року було укладено між НАК "Нафтогаз України" та Українською державною академією залізничного транспорту .

Відповідно до Витягу з ЄДРПОУ за № НОМЕР_1 Український державний університет залізничного транспорту також має код - 01116472, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в даному випадку Українську державну академію залізничного транспорту було перейменовано (реорганізовано) в Український державний університет залізничного транспорту.

Враховуючи вищенаведене посилання відповідача на те, що позов пред`явлено не до тією особи з якою укладено договір є безпідставним.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За договором поставки, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що усі спори та розбіжності між сторонами вирішуються шляхом взаємних переговорів та консультацій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1 договору передбачено, у разі виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

Проте, твердження відповідача, стосовно того, що позивачем не було направлено претензії на адресу позивача, тим самим не було дотримано досудове урегулювання спору та передбаченого договором пункту, є хибним, оскільки застосування заходів досудового врегулювання спору є правом суб`єктів господарювання, а не їх обов`язком.

Крім того, умовами укладеного між сторонами договору чітко передбачено порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ, що в свою чергу передбачає обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі розраховуватись за поставлений газ.

Посилання відповідача на акти приймання-передачі, як на підставу виконання своїх зобов`язань своєчасно та в повному обсязі є безпідставними, оскільки зазначені акти лише підтверджують виконання позивачем своїх обов`язків за договором щодо поставки природного газу, в той час, як належних доказів своєчасних оплат (як то платіжні доручення про перерахування коштів), відповідачем надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем коштів за поставлений природний газ та доведеність з боку позивача факту прострочення виконання зобов`язання відповідачем, що підтверджується випискою з банківського рахунку, суд дійшов висновку про те, що відповідач несвоєчасно виконував свої зобов`язання за договором.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних в сумі 1113,88 грн. та пеню в розмірі 3502,57 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, п. 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1), у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього, він у солідарному порядку зобов`язується сплатити покупцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за кий сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідачем у своєму відзиві було заявлено про застосування строків позовної давності щодо нарахованих позивачем пені та 3% річних.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, зазначає наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відзиві відповідач посилається на те, що діючим законодавством передбачено загальну позовну давність у три роки (ст. 257 ЦК України) та позовну давність в один рік для вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).

Проте пунктом 9.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків, річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Отже в даному випадку, сторонами було визначено строк позовної давності у 5 років стосовно як пені, так і 3% річних.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи підтверджується прострочення здійснення відповідачем оплати (виписка з банківського рахунку позивача).

В даному випадку, з розрахунку позивача вбачається, що останнім нараховується пеня у період з 14.12.2012 року по 14.07.2013 року в розмірі 3502,57 грн. та 3% річних у період з 14.12.2012 року по 10.11.2013 року в розмірі 1113,88 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву було направлено позивачем до суду 14.02.2018 року, що підтверджується відміткою пошти на поштовому конверті.

Приймаючи до уваги заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності та враховуючи п`ятирічний строк позовної давності, встановлений сторонами у договорі, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо нарахування пені та 3% річних у період з 14.12.2012 року по 14.02.2013 року.

Здійснивши перерахунок суми пені та 3% річних, з урахування пропуску позивачем строку позовної давності, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 2532,38 грн. за період з 14.02.2013 року по 14.07.2013 року та 3% річних в розмірі 923,24 грн. за період з 14.02.2013 року по 11.11.2013 року.

В частині стягнення пені в розмірі 970,19 грн. та 3% річних в розмірі 190,04 грн., суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1318,94 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Українського державного університету залізничного транспорту (61050, м. Харків, майдан Фейербаха, 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, п/р 1 АТ "Ощадбанк", код банку 300465, ) 3% річних в розмірі 923,24 грн., пеню в розмірі 2532,38 грн. та 1319,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказу після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 970,19 грн. та 3% річних в розмірі 190,04 грн. в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 15.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

922/373/18