ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/69/18

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр (04209, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 11, )

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол (67560, Одеська область, село Ілічанка, вул.. Шкільна, буд. 3, )

про стягнення 82 588,23грн.

Суддя Погребна К.Ф.

При секретарі Арзуманян В.А.

Представники:

Від позивача:ОСОБА_2 за довіреністю №44 від 06.02.2018р.

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол про стягнення заборгованість в розмірі 82 588,23грн., яка складається з основного боргу в розмірі 77992,46грн., інфляційних нарахувань в сумі 3 320,11грн. та 3% річних в розмірі 1 275,66грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем свого обовязку щодо оплати вартості поставленого за видатковою накладною №КЦ374 від 23.06.2017р. товару.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2018р. провадження по справі №916/69/18 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення 17.01.2018р. (вх. ГСОО №4271/18 від 02.02.2018). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Проте, 22.02.2018р. до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно якого відповідач зазначає що про розгляд справи він дізнався лише 22.02.2018р. та йому необхідний час для підготовки до розгляду справи.

Судом зазначене клопотання було відхилено, з огляду на обмеженість строку розгляду справи та враховуючи той факт, що про розгляд справи відповідачу стало відомо не 22.02.2018р., як він зазначає у своєму клопотанні, а ще 24.01.2018р., що вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення де міститься відмітка відповідача про отримання ухвали суду. В той же час, відповідачем з моменту отримання ухвали суду жодних дій щодо зясування обставин справ, як то ознайомлення з матеріалами справи, надання своїх заперечень, у разі наявностіи здійснено не було, не зважаючи на достатність часу, з 24.01.2018р. .

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

Як стверджує позивача, між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол була укладена угода про постачання товарів, в кількості та асортименті, що необхідні ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол. Сторони домовились, що постачання товарів буде здійснюватись на замовлення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол без укладання єдиного письмового документу, шляхом обміну наступними документами: рахунок-фактура, довіреність, видаткова накладна. При цьому, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол взяло на себе зобовязання здійснювати оплату товару відразу після його отримання на підставі накладних, підписаних представниками сторін.

Так, на виконання взятих на себе зобовязань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр передало у власність ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол товар на суму 95 932,08грн., що підтверджується довіреністю №336 від 23.06.2017р. та видатковою накладною №КЦ374 від 23.06.2017р. підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками підприємств.

Проте, відповідача своє зобовязання щодо оплати вартості поставленого товару здійснив частково, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 77 992,46грн.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобовязань щодо оплати вартості поставленого товару, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр звернулося до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Дійсно, згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма. Разом з тим, згідно ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у томі числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр поставило відповідачу товар на суму 95 932,08грн., що підтверджується до довіреністю №336 від 23.06.2017р. та видатковою накладною №КЦ374 від 23.06.2017р. підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками підприємств За таких обставин, у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол виникло зобовязання перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр щодо оплати його вартості, яке було виконано частково.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений за видатковою накладною №КЦ374 від 23.06.2017р. товару в сумі 77 992,46грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних на суму простроченого грошового зобовязання в розмірі 1 275,66грн. та інфляційні витрати в сумі 3 320,11грн. Розглянувши надані позивачем розрахуни трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань та інфляційних витрат, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол трьох відсотків річних в сумі 1 275,66 грн. та інфляційні витрати в сумі 3 320,11грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лєкол (67560, Одеська область, Лиманський район, село Ілічанка, вул. Шкілька, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Кабель-Центр (04209, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 11, ) основний борг в розмірі 77 992 (сімдесят сім тисяч девятсот девяносто дві)грн. 46коп., інфляційні витрати в сумі 3 320(три тисячі триста двадцять)грн. 11коп., 3% річних в розмірі 1 275 (одна тисяча двісті сімдесят пять)грн. 66коп. та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві)грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 березня 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна