Суд
УХВАЛА

03 березня 2018 року

м. Київ

справа № 904/11889/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого (доповідач), Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2017

та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2017

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АЛЕКС БТГ"

на дії Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АЛЕКС БТГ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД"

про повернення майна з відповідального зберігання

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АЛЕКС БТГ"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся із касаційною скаргою через Дніпропетровський апеляційний господарський суд до Вищого господарського суду України з клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

На підставі пункту 6 частини першої Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у редакції чинній з 15.12.2017, справа №904/11889/16 Господарського суду Дніпропетровської області була передана до Касаційного господарського суду.

Пунктом 11 частини першої Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у редакції чинній з 15.12.2017, передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній до 15.12.2017) до скарги додаються докази сплати судового збору.

Проте заявником касаційної скарги не подано доказів сплати судового збору, але додане клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, яке обґрунтоване, тим що скаржник є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, однак, доказів підтвердження даних обставин, скаржником не надано, а фінансування його за рахунок коштів державного бюджету не є підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Розглядаючи матеріали касаційної скарги у даній справі, колегія суддів вважає, що клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню з підстав рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади (стаття 129 Конституції України), а касаційну скаргу на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України необхідно залишити без руху до усунення недоліків - сплати судового збору.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано розгляд питання відступу від висновку Касаційного цивільного суду викладеного в постанові від 18.01.2018 у справі № 565/256/15-ц щодо застосування ст. ст. 3, 4 Закону України "Про судовий збір" у подібних правовідносинах, у справі № 922/1353/16.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, Суд з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав зупинити провадження за касаційною скаргою, поданою у справі №904/11889/16 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 228, 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1.Провадження за касаційною скаргою у справі № 904/11889/16 зупинити до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 922/1353/16.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов