ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3219/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Газпромінвест ЛТД" (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 14/1, офіс 222)

до відповідача Публічного акціонерного товариства „Одеський припортовий завод" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3)

про стягнення 7924056,92 грн.

з підстав: неналежного виконання умов договору від 02.11.2017 року

Суддя Демешин О.А.

Секретар судового засідання Заболотна Я.О.

Представники:

від позивача: Громніцький Ю. П. - довіреність;

від відповідача: Тимченко Т. А. - довіреність;

СУТЬ СПОРУ: 22.12.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Газпромінвест ЛТД" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Одеський припортовий завод" (далі - відповідач) про стягнення 7924056,92 грн., з яких: 1307910 гривень 88коп. сплати 3% річних; 6616146 гривень 04 коп. інфляційних, з підстав неналежного виконання умов договору від 02.11.2017 року.

26.12.2017 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

23.01.2018 року відповідач надав суду відзив на позов, яким просить зменшити розмір штрафних санкцій співрозмірно розміру основного зобов'язання. Також відповідач стверджує про те, що позивачем неправильно розраховані суми, які заявлено до стягнення, оскільки права вимоги по договору № 20СН-193/1 від 31.05.2016р. ТОВ ГК „Укргаз" позивачу не передавало, а передало тільки право вимоги на грошові кошти, стягнуті з відповідача за рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.2016р. по справі № 916/2296/16.

12.02.2018 року позивач надав суду відповідь на відзив, яким не погодився із позицією відповідача викладеного у відзиві.

15.02.2018 року ухвалою суду було встановлено строк відповідачу для надання заперечень на відповідь на відзив до 26.02.2018 року. У встановлений судом строк відповідач заперечень не дав.

26.02.2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

15.03.2018 року через канцелярію суд отримав пояснення позивача.

В С Т А Н О В И В :

02.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ГК „Укргаз" (Первісний кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю „Газпромінвест ЛТД" (Новий кредитор - позивач по справі), згідно зі ст. ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України, ст. 195 Господарського кодексу України, укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги від Публічного акціонерного товариства „Одеський припортовий завод" (Боржник, відповідач по справі) грошових коштів в розмірі 37217397,50 грн., що належить Первісному кредиторові згідно рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2016 по справі № 916/2295/16, відповідно до якого Позивач і стає кредитором за Основним договором у відповідній частці.

На момент укладення вказаного Договору набрало законної сили та підлягає виконанню рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2016 по справі № 916/2295/16 про стягнення з Боржника на користь Первісного кредитора заборгованості за договором №20/СН-193/1 від 31.05.2016 в розмірі: сума основного боргу - 94 736 265 грн. 37 коп., три відсотки річних - 254 327 грн. 37 коп., пеня - 1 500 000 грн. 00 коп., штраф -5 736 813 грн. 27 коп., судовий збір - 207 389 грн. 00 коп.

За Договором Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника реального та належного виконання рішення Господарського суду Одеської області справі № 916/2295/16 та Наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі № 916/2295/16 в розмірі 37 217397 грн. 50 коп., а також сплати усіх штрафних санкцій (пені, штрафу, відсотків річних тощо) та інфляційних втрат, що передбачені та договором №20/СН- 193/1 від 31.05.2016, законодавством України та пов'язані з невиконанням Боржником зобов'язань за вказаним договором та рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.2016 по справі № 916/2295/16, пропорційно до розміру переданого права вимоги за п. 1.1 Договору, а також застосування усіх санкцій до Боржника, які могли б бути застосовані Первісним кредитором та отримувати належне сприяння та допомогу у цьому від Первісного кредитора.

У відповідності до п. 1.5. Договору, право вимоги виконання Боржником зобов'язань переходить до Нового кредитора в день укладення Договору.

У відповідності до п. 1.6. Договору, Право вимоги Первісного кредитора до Боржника ґрунтується (засновано) на рішенні Господарського суду Одеської області від 03.10.2016 по справі № 916/2295/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» та договорі №20/СН- 193/1 від 31.05.2016, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» та Публічним акціонерним товариством «Одеський припортовий завод».

Вказані обставини визнаються сторонами справи, а тому за приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

На виконання вимоги про сплату заборгованості Відповідачем 28 листопада 2017 року частково погашено борг на суму 15000000 грн., тобто зобов'язання не виконано в повному обсязі, тому, посилаючись на ст. 625 ЦК України, в зв'язку з порушенням грошового зобов'язання позивач користається правом на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов'язання.

Так, згідно розрахунку позивача, перевіреного судом, станом на 08.12.2017 року: інфляційні втрати становлять - 6616146,04 грн. та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання становлять - 1307910,88грн.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на неправильний розрахунок інфляційних та 3% річних, оскільки пунктом 1.3. договору про відступлення права вимоги від 02.11.2017р. ТОВ ГК „Укргаз" передало позивачу право вимоги щодо застосування усіх санкцій до боржника (відповідача по справі), які могли б бути застосовані первісним кредитором.

Також відповідач у відзиві на позов, посилаючись на ст. 233 ГК України, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Така позиція відповідача є хибною, оскільки заявлені в позові інфляційні втрати та 3% річних - не є штрафними санкціями.

Так, згідно ч. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України конкретизує поняття неустойки: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч..2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги наявність прострочення по грошовому зобов'язанню відповідача перед позивачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з покладанням на відповідач витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Одеський припортовий завод" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3, код - 00206539) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Газпромінвест ЛТД" (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 14/1, офіс 222, код - 39908899): 1307910 гривень 88коп. сплати 3% річних; 6616146 гривень 04 коп. інфляційних та 118860 гривень 84коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку ст..ст.256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 19 березня 2018 р.

Суддя О.А. Демешин