РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/140/18
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс»

про стягнення 7183,83 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повністю відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач подав відзив на позов, у якому вимоги позову відхилив з посиланням, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі встановленого складеним на замовлення Позивача звітом оцінювача №135/06/15 - у розміру відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу (7232,86 грн.), та за мінусом безумовної франшизи (510 грн.) двома платежами: 3390 грн. - потерпілій особі (власнику пошкодженого ТЗ) та 3332,86 грн. - його страховику, тобто Позивачу, тому свій обов'язок Відповідач вважає виконаним, а вимоги Позивача безпідставними. До відзиву залучені належні докази направлення копії відзиву з додатками Позивачу за адресою його місцезнаходження згідно з ЄДР (судом адреса визнана належною, оскільки у справі наявні докази отримання Позивачем кореспонденції за цією адресою - отримання ухвали суду у даній справі)

Від МТСБУ судом було отримано відомості щодо умов укладеного Відповідачем страхового договору (полісу).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 по вул. Половка, в м. Полтава, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водії ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_2, при зміні напрямку руху праворуч не надав переваги в русі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються відомостями ДАІ про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ТОВ «Саноіл» на праві власності, був під керуванням його працівника (у праві наявний подорожній лист) на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є страхувальник; докази, що Договір не був діючим на час ДТП, у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, звіт оцінювача №135/06/15 (розмір відновлювального ремонту ТЗ без зносу - 14416,69 грн., а з урахуванням зносу 0,6076 - 7232,86 грн.), Позивачем було складено страховий акт №, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 10516,69 грн. (14416,69 грн. - 3900 грн. франшизи = 10516,69 грн.).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши 16.06.2015 виплату страхового відшкодування у розмірі 10516,69 грн., набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1, автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_2, під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1, як особи, яка експлуатувала автомобіль «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_2, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АЕ/3863458 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 50000 грн., франшиза - 510 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1, автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_2, на час ДТП.

Спір у справі виник у зв'язку з розходженням суми, яку заявив Позивач до відшкодування до Відповідача, та суми, яку виплатив Відповідач, на 7183,83 грн., яка складається з: суми виплаченого Відповідачем 11.01.2016 страхового відшкодування власнику Застрахованого автомобіля, який одночасно є страхувальником Позивача по Договору, суми зносу деталей Застрахованого автомобіля та суми франшизи, на яку Відповідач зменшив суму відшкодування при обрахунку суми до виплати.

Щодо спору сторін, у частині наявності чи відсутності у Відповідача обов'язку здійснити виплату з урахуванням коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля та встановленої указаним полісом франшизи, суд зазначає наступне.

Так, Відповідач під час дослідження страхового випадку (ДТП), погодився з висновком оцінювача у наданому Позивачем звіті № 135/06/51, що згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затв. наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092) є підстави для здійснення обрахунку коефіцієнту зносу.

Спір між сторонами щодо наявності та розміру коефіцієнту зносу відсутній, оскільки розмір коефіцієнту зносу, який у своїх розрахунках використав Відповідач, ним було взято з наданого Позивачем звіту оцінювача.

При цьому, суд погоджується з Відповідачем, що ним обгрунтовано, у зв'язку з відсутністю даних про фактичне відновлення автомобіля (рахунки-фактури СТО та акти виконаних робіт відсутні і у матеріалах справи) для розрахунку розміру страхового відшкодування до виплати використовувалися дані про вартість ремонту Застрахованого автомобіля з урахуванням зносу, які обраховані та відображені оцінювачем у звіті, та що становлять суму 7232,86 грн.

Відтак, на підставі даних звіту оцінювача, та з застосуванням встановленого ним коефіцієнту зносу, Відповідач, на підставі указаної Методики та даних звіту, обрахував до виплати 6722,86 грн. (7232,86 грн. мінус 510 грн. франшизи за полісом №АЕ/3863458).

При цьому, обрахований виходячи з даних звіту оцінювача Відповідачем до виплати розмір страхового відшкодування Позивачем не спростований.

Також, судом враховано, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком, тобто у даному разі - Відповідачем, та його розрахунок шкоди Позивачем не спростовано.

Суд дослідив питання, що стосуються предмету спору, та дійшов висновку, що обґрунтування Позивача щодо обов'язку Відповідача здійснити виплату без урахування коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля, тобто без зменшення виплати на суму зносу, та без зменшення виплати на суму франшизи за полісом, є хибними з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, Відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - Позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте як наведено вище судом, ст. 29 Закону № Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду, щодо обов'язку Відповідача, як страховика за договором обов'язкового страхування, здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Однак, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/3863458 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей та за мінусом встановленої полісом франшизи, та отже в сумі 6722,86 грн., а не у сумі 10516,69 грн., яку сумою зобов'язання Відповідача вважає Позивач. Враховуючи наведене, у частині стягнення 3793,83 грн. суд відмовляє у позові за необґрунтованістю, що обгрунтвоано вище.

У частині обґрунтованості вимог щодо решти суми - 6722,86 грн., то судом встановлено, що Відповідачем було правомірно Позивачу, як особі, до якої після здійснення 16.06.2015 виплати страхового відшкодування перейшло право потерпілої особи щодо вимоги відшкодування на свою користь в межах здійсненої виплати було перераховано 14.01.2016 суму відшкодування у розмірі 3332,86 грн.

Натомість Відповідачем було неправомірно відмовлено Позивачу у виплаті решти відшкодування в сумі 3390 грн. з мотивів виплати цієї суми 11.01.2016 страхувальнику Позивача.

Суд зауважує, що виплату страхувальнику у встановленому Договором порядку Позивачем вже було здійснено 16.06.2015, тому у Відповідача здійснювати повторну виплату 11.01.2016 підстави були відсутні, натомість відповідно до наведених вище норм закону суму страхового відшкодування Відповідач був зобов'язаний виплатити саме Позивачу, як особі, до якої на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України перейшло право вимоги, яке страхувальник, як особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, судом прийнято до уваги, що Відповідач був обізнаний про здійснення Позивачем страхової виплати, оскільки повідомлення про це, з відповідними доказами, було здійснено Позивачем у вимозі від 01.12.2015, яку Відповідач отримав 04.12.2015, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відтак, згідно вищенаведених в рішенні суду мотивувань, суд визнає невиконаним зобов'язання Відповідача з виплатити Позивачу страхового відшкодування в сумі 3390 грн., тому вимоги позову визнаються судом частково обґрунтованими та задовольняються в сумі 3390 грн.; у іншій частині суд у позові відмовляє з наведених вище у рішенні підстав.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» (м. Київ, вул. Горького, 122; ідентифікаційний код 13550765) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 25395057) 3390 (три тисячі триста дев'яносто) грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 755 (сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 03 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені розділом IV ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.