ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

16.03.2018

Справа № 910/21071/17

За позовом          заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до                     1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача          регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про                    визнання недійсним договору та витребування майна

Суддя Удалова О.Г.

без повідомлення учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2017 року заступник прокурора міста Києва звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі – позивач) з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» (далі – відповідач-2) про визнання недійсним договору та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» зобов’язано Міністерства і відомства України, органи, уповноважені управляти державним майном, здійснити до 1 січня 1992 року передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком.

На виконання вимог вказаної постанови розпорядженням Представника Президента України в м. Києві від 08.10.1992 № 1198 «Про формування комунального майна міста та районів по галузі «Побутове обслуговування» передано до комунальної власності Харківського району м. Києва майно цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Набережно-Печерська дорога, 8 у м. Києві (далі – ЦМК).

Рішенням Харківської районної в м. Києві ради від 26.06.2001 № 2 вказаний майновий комплекс включено до переліку об'єктів, які підлягають приватизації, а наказом представництва Фонду державного майна України у Харківському районі м. Києва від 27.06.2001 № 10/01 затверджено спосіб його приватизації шляхом продажу на конкурсі.

Рішенням Київської міської ради від 27.04.2001 № 280/1257 «Про межі нових адміністративних районів м. Києва та організаційні заходи по проведенню адміністративно-територіальної реформи» здійснено реорганізацію районів в м. Києві, в тому числі ліквідований Харківський район м. Києва, а його територія була розподілена між Дарницьким, Голосіївським та Печерським районами м. Києва.

Згідно з описом нових меж адміністративних районів міста Києва ЦМК був віднесений до меж Печерського району м. Києва.

У зв'язку з реорганізацією районів, наказом РВ ФДМУ по м. Києву від 11.10.2001 № 531 призупинено продаж ЦМК та зобов’язано представництво фонду відмінити проведення конкурсу з продажу спірного майна. Іншим наказом РВ ФДМУ по м. Києву від 15.10.2001 № 26/01 зобов'язано представництво фонду призупинити приватизацію.

Однак, наказом представництва ФДМУ у Харківському районі Києві від 26.10.2001 № 26-1/01 було затверджено переможця конкурсу з продажу спірного майна – ТОВ «Ласпі», у зв’язку з чим на виконання зазначеного наказу 26.10.2001 між представництвом ФДМУ у Харківському районі м. Києва та ТОВ «Ласпі» укладено спірний договір № 71 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства побутового обслуговування ремонтно-відстійного пункту № 1 за адресою: м. Київ-14, вул. Набережно-Печерська дорога, 8).

У подальшому ТОВ «Ласпі» відчужило ЦМК на користь ТОВ «Астрая» на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2007, яке, у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2007 відчужило спірне майно на користь відповідача-2 – ТОВ «Приватбудсервіс», яке на даний час згідно з відомостями, розміщеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є власником спірного ЦМК. При цьому, судовими рішеннями у справі № 5011-74/6329-2012 встановлено ідентичність ознак цілісного майнового комплексу, який вибув з комунальної власності, майну, яке зареєстровано за відповідачем-2 на даний час.

Звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись, в тому числі, на постанову Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 у справі № 2а-11684/11/2670, якою скасовано наказ представництва ФДМУ у Харківському районі м. Києва від 26.10.2001 № 26-1/01, на підставі якого був укладений спірний договір купівлі-продажу № 71 від 26.10.2001, прокурор стверджував, що спірний ЦМК вибув з комунальної власності з порушенням вимог законодавства про приватизацію.

Вважаючи, що інтереси держави в особі Київської міської ради порушено, прокурор звернувся до суду та просив:

- визнати недійним договір купівлі-продажу № 71 цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства побутового обслуговування ремонтно-відстійного пункту № 1 за адресою: м. Київ-14, вул. Набережно-Печерська дорога, 8), укладений 26.10.2001 між представництвом Фонду державного майна України у Харківському районі м. Києва та ТОВ «Ласпі»;

- витребувати від відповідача-2 у комунальну власність в особі Київської міської ради цілісний майновий комплекс: будівлі літ. Е площею 25,30 кв. м., літ. Д площею 27.10 кв. м., літ. Г площею 177,10 кв. м. на Набережно-Печерській дорозі, 8 у м. Києві.

У позовній заяві містилось клопотання прокурора про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний цілісний майновий комплекс, обґрунтоване тим, що з часу незаконного вибуття спірного нерухомого майна з комунальної власності, воно неодноразово відчужувалось на користь третіх осіб на підставі цивільно-правових угод. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що існує реальна можливість відчуження відповідачем-2 спірного цілісного майнового комплексу, що в свою чергу утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду в даній справі у разі задоволення позову.

Розглянувши клопотання прокурора про забезпечення позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення наведених вимог закону прокурором в обґрунтування поданого ним клопотання не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені прокурором в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить прокурор.

Зокрема, відповідач-2, відповідно до інформації, що міститься в позовних матеріалах, придбав спірне майно 12.04.2007 (майже одинадцять років тому), жодних документальних доказів на підтвердження вчинення товариством з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» будь-яких дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна (розміщення оголошень про продаж тощо) суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого прокурором клопотання про забезпечення позову та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову шляхом накладення арешту на цілісний майновий комплекс: будівлі літ. Е площею 25,30 кв. м., літ. Д площею 27.10 кв. м., літ. Г площею 177,10 кв. м. на Набережно-Печерській дорозі, 8 у м. Києві.

Ухвала підписана та набрала законної сили 16.03.2018. Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                                                    О.Г. Удалова