ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018р. Справа №914/2725/17

місто Львів

За позовом: фізичної особи-підприємця Сеферова Сейрана Ібраїмовича, с. Баківці, Львівська область

до відповідача: Приватного підприємства «Ротен», м. Львів

про стягнення 43 833 грн. 33 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: Подоляк Б.Р., представник (ордер ЛВ№035450 від 26.12.2017);

від відповідача: Гордієнко В.В., представник (довіреність №25 від 05.10.2017)

Фізична особа-підприємець Сеферов Сейран Ібраїмович, с. Баківці, Львівська область звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Ротен», м. Львів про стягнення 43 833 грн. 33 коп.

Ухвалою від 02.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2018 року.

Ухвалою від 30.01.2018 суд відклав підготовче засідання на 12.02.2018.

Ухвалою від 12.02.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.03.2018.

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем 09.09.2014 було укладено договір про надання послуг з обмолоту зернових. За цим договором позивач надав відповідачу відповідні послуги на загальну суму 219 100 грн. 00 коп., що підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт (надання послуг). Також, 17.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з обмолоту кукурудзи. За цим договором позивач надав відповідачу відповідні послуги на загальну суму 108 900 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг). Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості послуг виконав частково, сплативши 302 800 грн. 00 коп. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість становить 25 200 грн. 00 коп. У зв'язку з порушенням строків оплати, відповідачу нараховано інфляційні в сумі 16 490 грн. 88 коп. та 3% річних в сумі 2 142 грн. 45 коп. З урахуванням наведеного, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 43 833 грн. 33 коп.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у поданому 22.01.2018 через канцелярію суду відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на неукладеність договору від 17.10.2014, а також просив застосувати наслідки пропуску позовної давності.

29.01.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшла відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

09.09.2014 року між фізичною особою-підприємцем Сеферовим Сейраном Ібраїмовичем (виконавець) та Приватним підприємством «Ротен» (замовник) було укладено договір про надання послуг №1.

За цим договором виконавець (позивач) зобов'язується, за завданням замовника, надати замовнику (відповідачу) послуги по обмолоту зернових культур замовника у відповідності до умов цього договору на період збирання врожаю зернових в порядку та на умовах визначених цим договором.

Вартість послуг згідно п. 1.1. договору №1 від 09.09.2014 складає 350 грн. з ПДВ за 1 гектар (п. 4.1. договору №1 від 09.09.2014).

Згідно п. 4.3. договору №1 від 09.09.2014 фактичні об'єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг.

На виконання умов договору №1 від 09.09.2014, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 219 100 грн. 00 коп., що підтверджується підписаним сторонами актом №1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 22.10.2014 року.

Відповідно до п. 4.5. договору №1 від 09.09.2014 замовник зобов'язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у строк до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги.

Також, 17.10.2014 року між фізичною особою-підприємцем Сеферовим Сейраном Ібраїмовичем (виконавець) та Приватним підприємством «Ротен» (замовник) було укладено договір про надання послуг №2.

За цим договором виконавець (позивач) зобов'язується, за завданням замовника, надати замовнику (відповідачу) послуги по обмолоту кукурудзи замовника у відповідності до умов цього договору на період збирання врожаю зернових в порядку та на умовах визначених цим договором.

Вартість послуг згідно п. 1.1. договору №2 від 17.10.2014 складає 450 грн. з ПДВ за 1 гектар (п. 4.1. договору №2 від 17.10.2014).

Згідно п. 4.3. договору №2 від 17.10.2014 фактичні об'єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг.

На виконання умов договору №2 від 17.10.2014, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 108 900 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актом №2 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 01.12.2014 року та актом №3 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 08.12.2014.

Відповідно до п. 4.5. договору №2 від 17.10.2014 замовник зобов'язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у строк до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги.

30.12.2014 та 23.02.2015 відповідачем було сплачено частково основний борг в розмірі 302 800 грн. 00 коп.

15.09.2015 року сторонами було звірено взаємні розрахунки, в результаті чого складено акт звіряння взаємних розрахунків, згідно якого за відповідачем станом на 15.09.2015 облікувалася заборгованість перед позивачем в розмірі 25 200 грн. 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати вартості послуг, позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 25 200 грн. 00 коп. основного боргу, 16 490 грн. 88 коп. інфляційних, 2 142 грн. 45 коп. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень позивачем правомірно нараховано інфляційні в сумі 16 490 грн. 88 коп., а також 3% річних в сумі 2 142 грн. 45 коп.

Доводи відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначено у п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2015 року між відповідачем та позивачем було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, в якому відповідачем визнано заборгованість за надані послуги у розмірі 25 200 грн. 00 коп. Також, як зазначалося вище, відповідачем було сплачено 30.12.2014 та 23.02.2015 частково основний борг в розмірі 302 800 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання боргу перед позивачем, у зв'язку чим перебіг позовної давності було перервано.

Посилання представника відповідача на неукладеність договору №2 від 17.10.2014 судом до уваги не беруться, оскільки сторонами вчинено дії на реальне виконання цього договору, зокрема, виконавцем було надано замовнику послуги на загальну суму 108 900 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами, замовником прийнято результати наданих послуг шляхом підписання таких актів без жодних зауважень, частково сплачено вартість послуг.

Таким чином, фактичні дії сторін свідчать про те, що договір №2 від 17.10.2014 був укладений. А визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Аналогічну позицію займає Верховний Суд України, зокрема у постанові від 25.06.2011 у справі №3-58гс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 25 200 грн. 00 коп. основного боргу, 16 490 грн. 88 коп. інфляційних, 2 142 грн. 45 коп. 3% річних.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано ордер серії ЛВ №035450 від 26.12.2017, договір про надання правової допомоги від 22.08.2017, додаток до договору про надання правової допомоги, квитанцію №20816912-1 від 04.12.2017 року на суму 6 000 грн. 00 коп., опис робіт, виконаних адвокатом.

Враховуючи те, що позивач надав до суду докази надання правничої допомоги, довів суду витрачений час адвокатом на вирішення всіх питань, які виникають при вирішення даного спору, суд покладає на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ротен», м. Львів, вул. Городоцька, 359 (ідентифікаційний код 36874438) на користь фізичної особи-підприємця Сеферова Сейрана Ібраїмовича, с. Баківці, вул. Львівська, 8, Жидачівський район, Львівська область (реєстраційний номер ) 25 200 грн. 00 коп. основного боргу, 16 490 грн. 88 коп. інфляційних, 2 142 грн. 45 коп. 3% річних, 1 600 грн. 00 коп. судового збору, 6 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

4. Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 05.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 15.03.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.