РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2018Справа № 917/2074/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго»

до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА»

про стягнення 48 511,87 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Корцова Л.О. - представник (довіреність № 10-74/1880 від 08.02.2018),

від відповідача Чернюк В.В. - представник (довіреність № 9279 від 26.12.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2017 року до господарського суду міста Києва за підсудністю надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» в особі філії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» Полтавське регіональне управління (далі - відповідач) про стягнення 48 511,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов'язку оплатити послуги, надані позивачем на підставі договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 757 від 01.10.2008.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 48 511,87 грн., з яких: 39 951,90 грн. - основний борг (вартість спожитої теплової енергії), 4 260,28 грн. - пеня, 3 283,68 грн. - інфляційна складова боргу, 1 016,01 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2017 відкрито провадження у справі № 917/2074/17 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2018.

16.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що умовами укладеного сторонами договору було передбачено постачання теплової енергії до двох приміщень, які перебували у користуванні відповідача, проте одне з них було повернуте ним з оренди 24.04.2015, тобто до початку спірного періоду, тому вимоги про сплату заборгованості за спожиті послуги відповідач вважав неправомірними. Відповідач також зазначив про недоведеність позивачем факту вручення йому рахунків, які є підставою для оплати спожитих послуг. Крім того, відповідач заперечував проти правомірності стягнення пені, 3% річних та інфляційної складової боргу, зазначивши, що задоволення таких вимог під час ліквідації банку суперечать приписам ст.ст. 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб». Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2018 відкладено підготовче засідання на 01.02.2018.

26.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані позивачем клопотання про заміну первісного відповідача належним, яким позивач вважав публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», а також заперечення на відзив, в яких позивач вказав, що в рахунок за жовтень 2015 року ним включена вартість опалення по приміщенню, що було повернуте відповідачем з оренди, яка є донарахуванням за послуги з опалення, спожиті відповідачем протягом періоду з 19.03.2015 по 14.04.2015, тобто до моменту повернення приміщення та припинення користування ним, у зв'язку з чим вважав заявлені вимоги правомірними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2018 задоволено клопотання позивача та замінено первісного відповідача - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» в особі філії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» Полтавське регіональне управління на належного відповідача - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 22.02.2018 для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 22.02.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у позові відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 22.02.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.10.2008 між відкритим акціонерним товариством «Полтаваобленерго», правнаступником якого є позивач (теплопостачальна організація), та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА», правонаступником якого є відповідач (споживач), був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 757 (далі - договір), згідно з умовами якого теплопостачальна організація зобов'язувалась надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 1.2 договору тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005 року та чинного законодавства України.

Пунктом 2.2.2 договору на споживача покладений обов'язок оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього договору та додатку до нього № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію».

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Згідно з п. 1 додатку № 4 до договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в додатку № 2 Гкал, передбачену на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми заборгованості на початок місяця. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

З додатку № 1 до договору «Перелік об'єктів та характеристика надання послуг з теплопостачання» вбачається, що позивач зобов'язувався постачати теплову енергію до двох об'єктів відповідача, а саме:

- до відділення банку, розташованого по вул. 60 років Жовтня, 138 - у вигляді гарячого водопостачання та опалення;

- до відділення банку, розташованого по вул. Шевченка, 32 - у вигляді опалення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про неналежне виконання відповідачем обов'язку оплатити послуги, спожиті протягом жовтня 2015 року, жовтня, листопада та грудня 2016 року, а також потягом січня, лютого, березня та квітня 2017 року.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначав про неправомірність здійснених позивачем нарахувань з огляду на те, що відповідач припинив користуватись та повернув з оренди приміщення, розташоване за адресою: м. Кременчук, вул. Шевченка, 32.

Перевіряючи такі доводи сторін, розглядаючи та вирішуючи даний спір по суті суд виходив з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Кременчук, вул. Шевченка, 32, на підставі договору оренди № 263 від 25.02.2008, та повернув вказане приміщення орендодавцю 24.04.2015 за актом прийому передачі орендованого майна з оренди, про що повідомив позивач листом № 730/15 від 06.04.2015, який позивач отримав 09.04.2015 як свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Разом з тим, як пояснив позивач у квітні 2015 року відповідач не передав йому показники засобів обліку теплової енергії по приміщенню, розташованому за адресою: м. Кременчук, вул. Шевченка, 32, тому перед початком нового опалювального сезону позивач в присутності нового споживача здійснив обстеження приміщення та зняв вказані показники самостійно, що підтверджується актом технічної перевірки тепловикористовуючих установок № 598 від 25.09.2015, та здійснив донарахування за теплову енергію, спожиту відповідачем у вказаному приміщенні протягом періоду з 19.03.2015 (оскільки востаннє показники теплового лічильника були зняті 18.03.2015, що підтверджується відомістю про фактичні покази засобів обліку теплової енергії за особовим рахунком 757) по 14.04.2015 (коли закінчився опалювальний сезон). Зазначені донарахування були включені позивачем в рахунок за жовтень 2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що вартість спожитої теплової енергії по приміщенню, розташованому за адресою: м. Кременчук, вул. Шевченка, 32, яка зазначена в рахунку № 757 від 31.10.2015, фактично є оплатою послуг, спожитих відповідачем протягом періоду з 19.03.2015 по 14.04.2015, тобто до повернення вказаного приміщення з оренди. Відтак, позовні вимоги в цій частині є правомірними.

Судом також встановлено, що протягом жовтня 2015 року, жовтня-грудня 2016 року та січня-квітня 2017 року позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання загальною вартістю 40 267,45 грн., що підтверджується рахунками № 757 від 31.10.2015, № 757 від 31.10.2016, № 757 від 30.11.2016, № 757 від 31.12.2016, № 757 від 31.01.2017, № 757 від 28.02.2017, № 757 від 31.03.2017, № 757 від 30.04.2017.

Відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, вищевказані послуги оплатив частково в розмірі 315,55 грн., що були сплачені за платіжним дорученням № 182416572 від 21.04.2015. Сума платежу за вказаним платіжним дорученням становить 2 285,00 грн., однак в оплату спірного періоду позивачем була зарахована лише частина грошових коштів у розмірі 315,55 грн., яка залишилась після сплати усіх попередніх рахунків, які не входять до спірного періоду у даній справі.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за послуги, надані останнім, протягом жовтня 2015 року, жовтня-грудня 2016 року та січня-квітня 2017 року на підставі договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 757 від 01.10.2008, становить 39 951,90 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладений обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 39 951,90 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 4 260,28 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 3 283,68 грн. та 3% річних у розмірі 1 016,01 грн.

Щодо правомірності вищевказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 05.02.2015 у ПАТ «КБ «НАДРА» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 06.02.2015 по 05.05.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 85 від 23.04.2015 у ПАТ «КБ «НАДРА» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015 (включно).

Постановою Національного банку України № 356 від 04.06.2015 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА» та розпочато процедуру його ліквідації.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Проте, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, оскільки протягом усього спірного періоду у ПАТ «КБ «НАДРА» діяла тимчасова адміністрація або вже розпочалась процедура його ліквідації нарахування пені, 3% річних та інфляційної складової боргу на заборгованість за жовтень 2015 року, жовтень-грудень 2016 року та січень-квітень 2017 року є неправомірним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 39 951,90 грн., у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 4 260,28 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 3 283,68 грн. та 3% річних у розмірі 1 016,01 грн. судом відмовлено.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 15, ідентифікаційний код 20025456) на користь публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5, ідентифікаційний код 00131819) основний борг у розмірі 39 951,90 грн. (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят одна грн. 90 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 317,68 грн. (одна тисяча триста сімнадцять грн. 68 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова