КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. м. Київ Справа№ 910/12638/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 (повний текст підписано 15.11.2017)

у справі №910/12638/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Державного підприємства "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ"

про стягнення 58 969,66 грн.

В судовому засіданні 28.02.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 Державне підприємство "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення 37 932,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання з поставки товару за укладеним між сторонами договором про закупівлю товарів від 22.03.2017 № 225/13/113Е. Відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строків, які встановлені вказаним договором, що призвело до звернення позивача до суду про стягнення з відповідача господарських санкцій в розмірі 37 932,06 грн., з яких: 11 786,67 грн. - пеня та 26 145,39 грн. - штраф.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки між позивачем та відповідачем не виникало жодних зобов'язань з поставки товару, відповідач не отримував від позивача заявку №13-14/1111 від 19.04.2017, на яку останній посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, і яка, як зазначає позивач, була вручена представнику відповідача 26.05.2017 поштовим відправленням. Вказує, що за зазначеними реквізитами поштового відправлення ними від позивача було отримано лист щодо зниження ціни за товари №13-14/1466 від 26.05.2017, а будь-яких інших документів в поштовому конверті не було.

19.10.2017 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, за якою загальна сума пені складає 33 119,19 грн., сума штрафу складає 25 850,47 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/12638/17 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" на користь Державного підприємства "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" пеню в сумі 33 119,19 грн., штраф в сумі 25 850,47 грн., 1 600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права (ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України, п. 2 ст. 231 ГК України), неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвели до прийняття помилкового рішення, яке підлягає скасуванню.

На думку апелянта, з аналізу умов договору та норм законодавства вбачається, що зобов'язання відповідача з постачання товарів мали настати після отримання ним заявки, однак відповідач вважає, що належних доказів надіслання заявки з доказами її вручення відповідачу, матеріали справи не містять.

Апелянт зазначає, що посилання позивача на повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії, не може бути належним доказом врученням йому заявки №13-14/1111 від 19.04.2017, оскільки лише опис вкладення, складений у відповідності до Правил надання послуг поштового зв'язку є належним та допустимим доказом, що підтверджує направлення позивачем відповідачу вказаного документа.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 07.12.2017 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі №910/12638/17 колегію суддів у визначеному складі апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.02.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 оголошено перерву у справі до 28.02.2018 у зв'язку з наданням часу представнику відповідача для ознайомлення з відзивом позивача на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" як покупцем, (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" як постачальником, (далі - відповідач) укладено договір про закупівлю товарів від 22.03.2017 №225/13/113Е (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач зобов'язується поставити позивачу товари, зазначені в п. 1.2 Договору, а позивач прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що позивач здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки протягом 180 календарних днів.

Згідно з п. 5.1 Договору поставка товарів здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках, термін поставки кожної партії товарів - три робочі дні після отримання заявки.

Відповідно до п. 7.2 Договору за кожен день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України від обсягу невиконаних зобов'язань.

Судом встановлено, що позивачем на виконання взятих на себе зобов'язань за Договором та на його умовах, направлено на адресу відповідача заявку від 19.04.2017 № 13-14/1111.

Проте, в порушення умов Договору відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строків, вказаних в Договорі, а також не в повному обсязі.

Згідно заяви позивача про збільшення позовних вимог від 19.10.2017 №18/6111 позивачем було нарахована пеня, яка складає:

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 костюм Титан в кількості 190 шт. на суму 74 272,95 грн. (74 212,95 грн. х 0,1 х 56 : 100 = 4 155,92 грн. - за період з 01.06.2017 по 26.07.2017, та штраф 74 212,95 грн. х 7 % = 5 194,90 грн.).

Згідно видаткової накладної від 27.07.2017 № 730 поставлено в кількості 59 шт. на суму 22 354,39 грн. (51 858,56 грн. х 0,1 х 5 : 100 = 259,29 грн. пеня - за період з 28.07.2017 по 01.08.2017).

Згідно видаткової накладної від 02.08.2017 № 748 поставлено залишок в кількості 131 шт. на суму 49 634,33 грн.

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 кепка літня в кількості 190 шт. на суму 8 249,95 грн. (8 249,95 грн. х 0,1 х 25 : 100 = 206,25 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 25.06.2017).

Згідно видаткової накладної від 26.06.2017 № 593 поставлено в кількості 100 шт. на суму 4 212,00 грн. (4 037,95 грн. х 0,1 х 125 : 100 = 504,74 грн. пеня - за період з 27.06.2017 по 29.10.2017, та штраф 4 037,95 грн. х 7% = 282,65 грн.).

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 футболка в кількості 190 шт. на суму 15 200,00 грн. (15 200,00 грн. х 0,1 х 111 : 100 = 1 687,20 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 19.09.2017, та штраф 15 200,00 грн. х 7% = 1064,00 грн.).

Згідно видаткової накладної від 20.09.2017 № 891 поставлено в кількості 190 шт. на суму 14 742,48 грн.

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 костюм літній в кількості 190 шт. на суму 63 422,70 грн. (63 422,70 грн. х 0,1 х 43 : 100 = 2 727,17 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 13.07.2017, та штраф 63 422,70 грн. х 7% = 4 439,58 грн.)

Згідно видаткової накладної від 14.07.2017 № 648 поставлено в кількості 190 шт. на суму 61 521,24 грн.

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 куртка зимова в кількості 190 шт. на суму 113 620,00 грн. (113 620,00 грн. х 0,1 х 111 : 100 = 12 611,82 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 19.09.2017, та штраф 113 620,00 грн. х 7% = 7 953,34 грн.).

Згідно видаткової накладної від 20.09.2017 № 891 поставлено в кількості 190 шт. на суму 110 210,64 грн.

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 напівкомбінезон в кількості 190 шт. на суму 59 280,00 грн. (59 280,00 грн. х 0,1 х 111 : 100 = 6 580,08 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 19.09.2017, та штраф 59 280,00 грн. х 7% = 4 149,60 грн.).

Згідно видаткової накладної від 20.09.2017 № 891 поставлено в кількості 190 шт. на суму 57 501,60 грн.

- по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 фуфайка (водолазка) в кількості 190 шт. на суму 39 520,00 грн. (39 520,00 грн. х 0,1 х 111 : 100 = 4 386,72 грн. пеня - за період з 01.06.2017 по 19.09.2017, та штраф 39 520,00 грн. х 7% = 2 766,40 грн.).

Згідно видаткової накладної від 20.09.2017 № 891 поставлено в кількості 190 шт. на суму 38 333,64 грн.

Загальна сума пені по заявці від 19.04.2017 № 13-14/1111 складає 33 119,19 грн., 7% штрафу 25 850,47 грн.

Спір між сторонами виник внаслідок допущеного відповідачем порушення зобов'язання за Договором, яке полягає у простроченні поставки позивачеві товару, що призвело до звернення останнього до суду про стягнення з відповідача господарських санкцій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог яка прийнята судом до розгляду, в сумі 58 969,66 грн., з яких 33 119,19 грн. - пеня та 25 850,47 грн. - штраф.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з підстав його обґрунтованості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 ЦК України.

Приписом ч. 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначено в статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Тому, для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачем всупереч п. 5.1 договору про закупівлю товарів від 22.03.2017 №225/13/113Е у встановлений строк, а саме протягом 3 робочих днів після отримання заяви, не було здійснено поставку продукції в повному обсязі згідно заявки від 19.04.2017 № 13-14/1111, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 33 119,19 грн. пені та 25 850,47 грн. штрафу.

Заперечення апелянта (відповідача) щодо отримання 26.05.2017 заявки позивача від 19.04.2017 №13-14/1111 судом відхиляються з огляду на наявність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17), з якого вбачається надіслання на адресу відповідача саме документа за №13-14/1111 (а.с.17 на звороті).

При цьому посилання апелянта (відповідача) на отримання 26.05.2017 у поштовому конверті від позивача листа №13-14/1466 від 26.05.2017 про зміну ціни, а не спірної заявки від 19.04.2017 №13-14/1111 на поставку товару, колегією суддів відхиляються, оскільки на копії листа позивача від 26.05.2017 №13-14/1466, що долучений відповідачем до матеріалів справи (а.с.62), міститься відмітка відповідача про надходження вказаного документа та його реєстрацію відповідачем 13.06.2017 за вх. №402, що також підтверджується копією журналу реєстрації вхідної кореспонденції (а.с.63).

За вказаних обставин відсутність опису вкладення до поштового відправлення, отриманого відповідачем 26.05.2017 (а.с.17), не спростовує доводів позивача про отримання відповідачем саме заявки позивача від 19.04.2017 №13-14/1111 на поставку товару, яка і була виконана відповідачем з порушенням строків, визначених п.5.1 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ".

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1, ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/12638/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/12638/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12638/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст підписано 12.03.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська