РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2018Справа № 910/21899/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - Бернацька О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Косенчук В.Ю. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 02 березня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

06 грудня 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 14/4-1028 від 01.12.2017 року в якій викладені позовні вимоги про стягнення з Адміністрації морських портів України (відповідач) заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 2387/14-БО-19 від 05.03.2014 року в сумі 3 082,53 грн. з них: основного боргу - 1 580,17 грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят гривень 17 копійок), пені - 158,88 грн. (сто п'ятдесят вісім гривень 88 копійок), інфляційних втрат - 1 250,38 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят гривень 38 копійок) та 3% річних - 93,10 грн. (дев'яносто три гривні 10 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 2387/14-БО-19 від 05.03.2014 року, зокрема, не здійснив в повному обсязі оплату переданого позивачем, як Продавцем, природного газу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/21899/17, розгляд справи призначено на 26.12.2017 року.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2017 року постановлено здійснювати розгляд справи № 910/21899/17 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.02.2018 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в судовому засіданні 06.02.2018 року, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/21899/17 до судового розгляду по суті на 02.03.2018 року о 12:00 год. Про дату, час і місце судового засідання сторін повідомлено ухвалою від 06.02.2018 року.

22 грудня 2017 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову, за викладених у відзиві підстав, заперечує та просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

У своїй відповіді на відзив, поданої до суду 05.02.2018р., позивач вказав про необґрунтованість викладених відповідачем у відзиві обставин та відмічає про наявність підстав задля задоволення позову.

В судовому засіданні 02.03.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 року між позивачем (далі - Продавець або Постачальник) та відповідачем (надалі - Покупець або Отримувач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2387/14-БО-19 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір поставки), згідно п. 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах Договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв товар на загальну суму - 1 580,17 грн., однак Покупець за товар не розрахувався, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 1 580,17 грн.

Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача: пеню - 158,88 грн. (сто п'ятдесят вісім гривень 88 копійок), інфляційні втрати - 1 250,38 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят гривень 38 копійок) та 3% річних - 93,10 грн. (дев'яносто три гривні 10 копійок) за невиконання умов Договору щодо оплати товару.

З викладеними позивачем в позові обставинами відповідач не погоджується та у своєму відзиві вказав, що 15 березня 2017 року сплив строк позовної давності, в межах якого позивач мав звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, а тому відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» боргу на загальну суму 3 082,53 грн., про що відповідачем також окремо викладено у відповідному клопотанні. Відповідач також відмітив, що має сумніви в частині відповідності копій долучених позивачем до позову Договору та акту б/н від 28.02.2014р., - оригіналам.

З викладеними у відзиві запереченнями на позов позивач не погоджується та у своїй відповіді на відзив зауважив, що оскільки за умовами Договору (п. 9.3) сторони погодили збільшений строк позовної давності у п'ять років, позовна давність відповідно до умов Договору спливе 15.03.2019 року та не пропущена. Позивач також вказує, що оригінали Договору та акту б/н від 28.02.2014р. наявні у відповідача.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було установлено судом, 05.03.2014 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2387/14-БО-19 за п. 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору в лютому 2014 року Продавець передав товар на загальну суму 1 580,17 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу б/н від 28.02.2014р. (копія акту міститься в матеріалах справи), а Покупець отримав товар, що підтверджується підписом та відбитком печатки останнього на відповідному акті.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За умовами п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів здійснення Покупцем оплати товару в сумі 1 580,17 грн. на користь Продавця до суду не представлено.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В своїй постанові 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», пленум Вищого господарського суду України, з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, постановив роз'яснення, згідно яких якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (п. 1.7.).

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення, з урахуванням того, що доказів оплати товару по Договору станом на березень 2018 року до суду не представлено, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з Покупця на користь Постачальника заборгованості за Договором поставки в розмірі 1 580,17 грн. (сума поставленого та неоплаченого товару).

За п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до 7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів за наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням викладеного, за порушення Покупцем строків оплати товару по Договору, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 158,88 грн. пені за період з 15.03.2014р. по 14.09.2014р., відповідно до правильно здійсненого арифметичного розрахунку позивача.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги те, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору щодо своєчасності оплати товару, стягненню з Покупця на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на користь Постачальника підлягає 93,10 грн. 3% річних за період з 15.03.2014р. по 29.02.2016р. та 1 250,38 грн. втрат від інфляції з березня 2016р. по січень 2016р., відповідно до вірно здійсненого позивачем розрахунку, який перевірений судом.

Щодо викладених відповідачем у відзиві обставин про сплив строку позовної давності 15 березня 2017 року, то суд відмічає, що вказані твердження є недоведеними, оскільки сторонами в п. 9.3. Договору погоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Таким чином, строк позовної давності за заявленими вимогами спливав би 15.03.2019р.

Щодо викладених відповідачем у відзиві сумнівів в частині відповідності оригіналів Договору та акту б/н від 28.02.2014р., то суд зазначає, що за п. 10.1. Договору він складений у двох примірниках - по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу. Згідно п. 3.4. Договору поставки не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що Договір був складений у двох примірниках - по одному для кожної із сторін, а акт б/н від 28.02.2014р. складався самим Покупцем, з урахуванням подачі позивачем до позову належним чином засвідчених копій відповідних документів, необґрунтованими є зауваження відповідача щодо сумнівів відповідності копій Договору та акта б/н від 28.02.2014р. оригіналам, які по суті наявні у обох із сторін. Окремо суд відмічає, що в судовому засіданні 06.02.2018р. представник позивача надав представнику відповідача оригінал договору для ознайомлення, що відображено у протоколі судового засідання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (ідентифікаційний код 38727770, адреса: 01135, м. Київ, Проспект Перемоги, буд. 14), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 1 580,17 грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят гривень 17 копійок), пені - 158,88 грн. (сто п'ятдесят вісім гривень 88 копійок), інфляційних втрат - 1 250,38 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят гривень 38 копійок), 3% річних - 93,10 грн. (дев'яносто три гривні 10 копійок) та судового збору - 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.03.2018р.

Суддя О.В. Котков