РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/21055/17
За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Др. Рьодгер Сервіс Менеджмент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта"

про стягнення 100 498,87 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Чередник С.В., представник

від відповідача - Марусенко Ю.Г., представник

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Др. Рьодгер Сервіс Менеджмент" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілта" про стягнення 100 498,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21055/17 та призначено розгляд на 15.12.2017.

14.12.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву та додаткові матеріали по справі.

В судовому 15.12.2017 судом оголошено перерву до 15.01.2018 о 12:15.

Ухвалою від 15.12.2017 р., у зв'язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", у справі призначено підготовче засідання на 15.01.2018 р.

12.01.2018 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

В судовому засіданні 15.01.2018 представник позивача надав суду свої усні пояснення щодо позову та надав клопотання про доручення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.01.2018 представник відповідача надав свої усні пояснення.

В судовому засіданні 15.01.2018 було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 15.01.2018 оголошено перерву до 29.01.2018.

В судовому засіданні 29.01.2018 оголошено перерву до 19.02.2018.

16.02.2018 відділом діловодства суду від представника позивача отримано пояснення у справі.

В судове засідання 19.02.2018 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 19.02.2018 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 19.02.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

16.06.2012 між позивачем та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу №241912, відповідно до якого сторони визначили, що цей Лізинговий договір регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем з фінансового лізингу транспортного засобу (засобів), як цей термін визначено цим Договором. Усі доповнення, додатки та будь-які інші документи, які тим чи іншим чином цитуються, та/або на які містяться посилання у цей Лізинговий договір, є невід'ємною його частиною. Об'єкт лізингу- транспортний засіб (або транспортні засоби) в тому розумінні, як цей термін визначено Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору лізингодавець за власний кошт страхує транспортний засіб у прийнятій для лізингодавця страховій компанії із доброю репутацією. Страхування забезпечуватиме захист проти встановленої законом відповідальністі за загибель, тілесне ушкодження людей та/або пошкодження майна інших осіб, внаслідок або у зв'язку з використанням лізингоодержувачем транспортного засобу.

Лізингоодержувач зобов'язаний негайно сповіщати лізингодавця про кожний випадок, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду або пошкодження транспортного засобу та зобов'язується надавати за вимогою лізингодавця усі необхідні документи, пов'язані з такими подіями та документи, які необхідні для вирішення питання про страхове відшкодування (виплату). Також лізингоодержувач зобов'язаний негайно письмово сповіщати лізингодавця про кожний відомий йому випадок розпочатого слухання справи в суді щодо відносин пов'язаних з транспортним засобом. (п. 4.3 Договору).

23.09.2010 між «Ілта» (надалі - лізингодавець, страхувальник,) та ТДВ «Страхова компанія «НАСТА» (надалі - страховик), було укладено Генеральний договір добровільного комплексного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспорту №401.0008545 (надалі-Генеральний договір добровільного страхування), відповідно до якого, було здійснено страхування ризиків пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу «Пежо» № НОМЕР_1 на суму 400 000грн..

Між страхувальником та страховиком було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автотранспортного засобу № АЕ/0556853, згідно якого, виплата за шкоду заподіяну майну зазначена в розмірі 50 000 грн.

23.10.13 о 12-00 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю працівника ТОВ «Др. Рьодгер Сервіс Менеджмент» ОСОБА_3 який керував застрахованим транспортним засобом та громадянина ОСОБА_4, який керував автомобілем «Хюндай», державний номер НОМЕР_2. В результаті дорожньо- транспортної пригоди, відбулося зіткнення зазначених автомобілів, що призвело до виїзду автомобіля НОМЕР_7 на зустрічну смугу, де він зіткнувся з автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «Дачія». державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2014 року №753/1563/14, водія ОСОБА_3, було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України.

Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку №122/1 від 05.06.2015 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_5 ОСОБА_7 складає 141 898,87грн.

Позивач зазначив, що ОСОБА_7, було подано позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва про відшкодування суми страхового відшкодування та збитків.

29.12.2015 року, Дарницьким районним судом м. Києва, було прийнято рішення про стягнення з ТОВ «Др. Рьодгер Сервіс Менеджмент» на користь ОСОБА_7 91898 гри. 87коп.- збитків, судові витрати в сумі 918 грн. 99 коп., а всього на суму 92817 грн. 86 коп. З ТДВ «Страхової компанії «НАСТА» за рішенням суду стягнуто суму страхового відшкодування 50 000 грн.

Після набрання чинності рішення Апеляційного суду міста Києва, товариство з обмеженою відповідальністю «Др.Рьодгер Сервіс Менеджмент», сплатило на користь ОСОБА_7, згідно постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_8 від 08.08.2016 року, по виконавчому листу №753/13223/14 виданого 03.08.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва 92817 грн. 86коп, в тому числі 9281,78 грн виконавчого збору, що підтверджується платіжним дорученням № 743 від 23.09.2016 року.

На думку позивача причиною виникнення спору стосовно відшкодування збитків, які були отримані гр. ОСОБА_7 в результаті дорожньо-транспортної пригоди та подання нею, у зв'язку з цим, позовної заяви до суду, стало не належне виконання TOB «IJITA» своїх зобов'язань перед ТОВ «Др.Рьодгер Сервіс Менеджмент», передбачених розділом 4 «Страхування» договору фінансового лізингу № 241912 від 16.06.2012 року.

Позивач звернувся до TOB «IJITA» із заявою про компенсацію витрат, а також просило повідомити чи мало місце звернення ТОВ «ІЛТА» до ТДВ «Страхової компанії «НАСТА» з приводу виплат страхового відшкодування по Генеральному договору добровільного страхування, після настання страхового випадку та в подальшому, отримання виплат страхового відшкодування, надати в підтвердження належним чином завірені копії документів.

27.03.2017 на адресу позивача надійшла відповідь відповідача відповідно до якої останній зазначив, що на момент врегулювання страхового випадку із ТДВ «Страхова компанія «Наста» по факту ДТП (23.10.2013) за участю автомобіля НОМЕР_6 підстав для виплати на користь ТОВ «ІЛТА» страхового відшкодування саме по ризику добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту із страховою сумою 400 000, 00 грн. не існувало, а отже. ТОВ «ІЛТА» не отримувало страхового відшкодування по даному ризику.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що на його думку ТОВ «ІЛТА» як власник автотранспортного засобу, який став учасником автотранспортної пригоди та єдина повірена особа перед страховою компанією повинна була здійснити всі залежні від неї дії що до стягнення та вирішення страхової вимоги з ТОВ «Страхова компанія «Наста» на користь ОСОБА_7, а саме що до виплати страхового відшкодування в повному обсязі, що було забезпечено передбаченою в договорі, страховою сумою добровільної цивільної відповідальності. В зв'язку із чим позивач вважає, що збитки які були завдані йому в розмірі 91898,87 грн. повинен нести відповідача в зв'язку із неналежним виконанням умов Договору.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, крім того зазначив, що ТОВ «ІЛТА» не мало жодного повідомлення про відшкодування шкоди, що заподіяна третій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від потерпілої особи або ж її офіційних представників. К

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), відшкодування збитків, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Одним із основних видів господарських зобов'язань є майново- господарські зобов'язання.

А згідно ст. 174 ГК У країни господарські зобов'язання виникають із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу №241912 від 16.06.2012 який регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем.

Умовами договору сторони передбачили, що лізингодавець за власний кошт страхує транспортний засіб у прийнятій для лізингодавця страховій компанії із доброю репутацією. Страхування забезпечуватиме захист проти встановленої законом відповідальністі за загибель, тілесне ушкодження людей та/або пошкодження майна інших осіб, внаслідок або у зв'язку з використанням лізингоодержувачем транспортного засобу.

Лізингоодержувач зобов'язаний негайно сповіщати лізингодавця про кожний випадок, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду або пошкодження транспортного засобу та зобов'язується надавати за вимогою лізингодавця усі необхідні документи, пов'язані з такими подіями та документи, які необхідні для вирішення питання про страхове відшкодування (виплату).

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку із застрахованим автомобілем. Відомості які б підтверджували той факт, що позивачем надано відповідачеві інформацію про заподіяння ОСОБА_7 матеріальних збитків матеріали справи не містять.

Позивачем до матеріалів справи додано копію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29.12.2015 №755/13223/14, відповідно до якого зазначено, що представник ТОВ «ІЛТА» вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню за рахунок відповідача 1 - Товариства з додатковою відповідальністю «страхова компанія «Наста»

Як вбачається із змісту рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29.12.2015 №755/13223/14, представник позивача не заперечував той факт, що на момент виникнення ДТП, 23.10.2013 водій ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з позивачем.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем виконано взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення збитків з вини відповідача, в зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.02.2018

Суддя В.І. Мельник