КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Справа№ 34/285

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників учасників апеляційного провадження згідно протоколу судового засідання від 12.03.2018;

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення суду

у справі № 34/285 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до: 1) Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Софіст"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтерфінсервіс"

про стягнення 32 670 300,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - стягувач) звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення, у якій скаржник просив суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем у рамках виконання виконавчого провадження №52057827; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича відновити виконавче провадження № 52057827 з примусового виконання наказу №34/285, виданого Господарським судом міста Києва 21.02.2011, а також винести постанову про передачу майна стягувачеві та скласти акт про передачу для подальшого оформлення права власності на майно.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем не було повідомлено стягувачу обставину нереалізації майна на третіх електронних торгах та не запропоновано йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 вимоги скарги задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827; скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем у рамках виконання виконавчого провадження №52057827. У іншій частині у задоволенні вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22.12.2017 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в повному обсязі. Одночасно в тексті апеляційної скарги скаржником порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та про відстрочення сплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, та на думку апелянта, відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування ухвали. Так, за доводами апелянта, судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що ст. 45 ЗУ «Про іпотеку» було покладено обов'язок щодо направлення копії протоколу прилюдних торгів на організатора проведення таких торгів, а не на державного виконавця. При цьому, апелянта також вважає, що відсутність доказів отримання банком такого протоколу не є підставою для поновлення або продовження строку для звернення кредитора із заявою про намір придбання такого майна в розумінні ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». А тому, з урахуванням відсутності протиправних дій державного виконавця, апелянт просив - скасувати ухвалу місцевого господарського суду, відмовивши в задоволенні скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 відхилено клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 34/285; апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 34/285 залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 було закінчено проведення підготовчих дій та призначено до розгляду апеляційну скаргу у даній справі на 12.03.2018.

В судовому засіданні 12.03.2018 представник органу ДВС апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, відмовивши в задоволенні скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення суду.

Представники стягувача в судовому засіданні 12.03.2018 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача 1 (надалі - боржник 1) в судове засідання 12.03.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта», відповідно до якого ухвалу від 14.02.2018 сторона завчасно отримала 21.02.2018.

Представник відповідача 2 (надалі - боржник 2) в судове засідання 12.03.2018 не з'явився. Разом з цим, надіслана на адресу боржника 2 (зазначену в ЄДР: 07800, Київська обл., Бородянський район, селище міського типу Бородянка, ВУЛ. ВОКЗАЛЬНА, будинок 21) була повернута на адресу суду з відміткою: «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача». При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду від 12.02.2018 була завчасно надіслана стороні (14.02.2018).

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок, зокрема, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку за відсутності представників обох боржників за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні ВДВС перебувало виконавче провадження №52057827 з виконання наказу від 21.02.2011 у справі № 34/285. За яким боржником був - обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Софіст» (надалі - ОК «Софіст»), про солідарне стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Інтерфінсервіс» та, у межах предмету іпотеки, з ОК «Садівницьке товариство «Софіст» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором №151307К82 від 19.12.2007 в сумі 32670300,91 гривень, у наступному порядку: з ТОВ «Фінансова компанія «Інтерфінсервіс» за рахунок будь-якого майна у порядку встановленому статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження»; з ОК «Садівницьке товариство «Софіст» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №151307Z184 від 20.12.2007, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») та ОК «Садівницьке товариство «Софіст», а саме - земельна ділянка кадастровий № :03:005:0005, шляхом проведення публічних земельних торгів, та направлення коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Інтерфінсервіс» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №151307К82 від 19.12.2007 у сумі 32670300,91 гривень.

Вказаним наказом було встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації та стягнуто солідарно з ТОВ «Фінансова компанія «Інтерфінсервіс» та з ОК «Садівницьке товариство «Софіст» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Так, у процесі здійснення виконавчого провадження №52057827 було складено акт опису й арешту майна, на яке за рішенням суду необхідно звернути стягнення; призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності, з метою оцінки цього майна; проведено його оцінку та передано для подальшої реалізації до ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів на підставі Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що 05.05.2017 ДП «СЕТАМ» було проведено перші електронні торги з реалізації предмета іпотеки (земельна ділянка кадастровий номер №:03:005:0005), лот №209737, за початковою ціною 18484762 грн.

Однак, вказані торги не відбулися по причині відсутності допущених учасників торгів, про що системою було сформовано протокол №254117 від 05.05.2017.

16.06.2017 ДП «СЕТАМ» було проведено другі електронні торги з реалізації предмета іпотеки (земельна ділянка кадастровий номер №:03:005:0005), лот № 216263, за початковою ціною 14787809,60 грн. Але ці торги також не відбулися по причині відсутності допущених учасників торгів, про що системою було сформовано протокол № 216263 від 16.06.2017.

27.07.2017 ДП «СЕТАМ» були проведені треті електронні торги з реалізації предмета іпотеки (земельна ділянка кадастровий номер №:03:005:0005), лот № 224545, за початковою ціною 12939333,40 грн. Але треті торги також не відбулися по причині відсутності допущених учасників торгів, про що системою було сформовано протокол №274582 від 27.07.2017.

Таким чином, ДП «СЕТАМ» було проведено троє прилюдних торгів, які не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів, а тому реалізація майна: земельної ділянки кадастровий номер № :03:005:0005 - не відбулася.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 61 Закону, яка регулює питання реалізації майна, на яке звернуто стягнення, реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до ч. 6 ст. 61 Закону, у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України повідомлення стягувача про нереалізацію майна та здійснення виконавцем пропозиції стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна матеріали справи не містять.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що з урахуванням положень ч. 6 ст. 61 Закону, саме виконавець був зобов'язаний, у зв'язку з нереалізацією майна на третіх електронних торгах, повідомити про це стягувачу і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою цього нереалізованого майна.

В цій частині суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта з посиланням на ч. 7 ст. 45 ЗУ «Про іпотеку», оскільки норми ЗУ "Про іпотеку" дійсно регулюють порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді як подальші дії, зокрема, даржавного виконавця при проведенні такої реалізації майна регулюється саме положеннями ЗУ «Про виконавче провадження». А тому на цій стадії (реалізації) виконання судового наказу - ЗУ "Про виконавче провадження" - є спеціальним відносно ЗУ «Про іпотеку». А тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та такими, що відхиляються судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи листа стягувача до ДВС (т. 4, а.с. 20) вбачається, що стягувач на підставі ст. 61 Закону просив ДВС повідомити його про результати електронних торгів.

Відповідно до ч. 7 ст. 61 Закону, у разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Щодо доводів апелянта про помилковість доводів скаржника, що останній довідався про результати проведених торгів лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 26.09.2017, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання державним виконавцем свого обов'язку, зокрема, щодо повідомлення стягувача про можливість залишити за собою майно. Тоді як за доводами скаржника ознайомлення стягувача із їх результатами відбулося лише 26.09.2017. Іншої дати, коли саме стягувач дізнався про результатами проведення третіх торгів виконавцем зазначено не було. А тому з урахуванням невиконання державним виконавцем свого обов'язку в частині направлення на адресу стягувача наведеного повідомлення, а також направлення організатором - ДП "Сетам" такого протоколу, суд апеляційної інстанції вважає, що скаржник не пропустив, встановлений ч. 7 ст. 61 Закону строк.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була прийнята судом 11.12.2017, тоді як, відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою у даній справі) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної ухвали, суд застосовав ст. 121-2 ГПК України, а також підлягала до застосування у даній справі ч. 3 п. 9.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» якщо ж обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ДВС було неправомірно винесено оскаржувану постанову від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827 про повернення наказу від 21.02.2011 №34/285 стягувачу, оскільки ДВС не повідомляло стягувача, що майно було нереалізовано на третіх електронних торгах, не пропонувало йому вирішити питання про залишення за собою цього нереалізованого майна, а отже було порушено право стягувача заявити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Більше того, заявою від 27.09.2017, одержаною ДВС 02.10.2017, стягувач повідомив ДВС про бажання залишити за собою іпотечне майно, та будучи повідомленим про таке бажання стягувача, ДВС все ж 10.10.2017 виніс оскаржувану постанову та повернув наказ, залишивши майно боржнику 1.

Таким чином, обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені вимоги скарги про визнання неправомірними дій головного державного виконавця ДВС Нідченка Дмитра Євгеновича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827 та про скасування цієї постанови.

Щодо вимоги про зобов'язання головного державного виконавця ДВС Нідченка Дмитра Євгеновича відновити виконавче провадження №52057827, винести постанову про передачу майна стягувачеві та скласти акт про передачу для подальшого оформлення права власності на майно, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що до скасування судом постанови ДВС від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827, у ДВС були відсутні законні підстави вчинювати заявлені стягувачем виконавчі дії - відновлювати виконавче провадження №52057827, виносити постанову про передачу майна стягувачеві та складати акт про передачу для подальшого оформлення права власності на майно. А тому, від вчинення цих виконавчих дій ДВС неправомірно не ухилявся, тому у суду і відсутні підстави зобов'язувати їх вчинити, відтак вимоги скарги суду у цій частині судом відхиляються.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 129, п. 25 ч. 1 ст. 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 339-345 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення суду у справі № 34/285- залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі 34/285 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 34/285 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, встановленому ст.ст. 286 - 291 ГПК України.

Повний текст постанови складно - 14.03.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич