ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 Справа № 917/11/18

за позовною заявою Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація", пров. Приладний, 2-А, м. Київ, 03142

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Зовнішторг", вул. Теплична, 1, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701

про стягнення 2 218,66 грн.

Суддя О.М. Тимощенко

ОСОБА_2 Стельмах

Представники учасників справи в судове засідання не з'явились

Обставини справи: розглядається позовна заява Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" про стягнення з ОСОБА_1 підприємства "Зовнішторг" 2 218,66 грн. збитків.

04.01.2018 року ухвалою Господарського суду Полтавської області відкрито провадження у справі № 917/11/18 та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 25.01.2018 року.

12.01.2018 року в порядку ст. 243 ГПК України ухвалою Господарського суду Полтавської області було виправлено описку в резолютивній частині вищезазначеної ухвали по даній справі щодо часу проведення судового засідання.

22.01.2018 р. позивач надіслав суду клопотання № 68 від 17.01.2018 р. (вх. № 657) про розгляд даної справи без участі його представника. В обґрунтування даного клопотання позивач посилається на значну територіальну віддаленість від суду.

Суд ухвалою від 25.01.2018 року оголосив перерву в підготовчому засіданні до 22.02.2018 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.02.2018 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що роботи за договором підряду №30/ОР-15 від 16.11.2015 року виконані підприємством належним чином та в повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами актами виконаних робіт. Виявлені фінансові порушення зазначені в акті перевірки від 12.05.2017 року по договору підряду №30/ОР-15 від 16.11.2015 року не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. До відзиву відповідачем додано докази його направлення на адресу позивача.

Суд ухвалою від 22.02.2018 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 15.03.2018 року.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, явка представників судом обов'язковою не визнавалась.

15.03.2018 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі документами.

У судовому засіданні 15.03.2018 року судом було прийнято рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Державним підприємством "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація", (позивач, замовник) та ОСОБА_1 підприємством "Зовнішторг", (відповідач, підрядник) було укладено договір на виконання робіт №30/ОР-15 від 16.10.2015 року (арк. с. 27-35).

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає , а підрядник зобовязується відповідно до проектно-кошторисної документації, з використанням власних матеріалів та установлення на власний ризик та у передбачений договором строку виконати та здати роботи з гірничотехнічної рекультивації порушених площ Конвеєрний відвал (далі-роботи) згідно проекту ліквідації ДП «Бурвугілля» (далі- обєкт), а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у порядку та на умовах, обумовлених цим договором.

Договірна ціна робіт за цим договором становить 1682052,42 грн. у тому числі ПДВ 20% - 280342,07 грн. (п.3.1. договору).

Згідно з п.4.1.договору, прийняття замовником робіт, виконаних підрядником за цим договором, оформлюється актами виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3.

Відповідно до п.4.5 договору при виявленні у розрахунках за виконані роботи (форми КБ-2в та КБ-3, які були відповідно оформлені та оплачені за попередні періоди) безперечних помилок та порушень чинного порядку визначення вартості виконаних будівельних робіт підлягає уточненню з моменту виявлення зазначених помилок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем протягом листопада-грудня 2015 року за договором проведено оплату за рахунок бюджетних коштів в сумі 168666,17 грн., а саме:

- за платіжним дорученням №4482 від 05.11.2015 на суму 26 473,36 грн.;

- за платіжним дорученням №4526 від 17.11.2015 на суму 136 813,39 грн.;

- за платіжним дорученням №4731 від 25.12.2015 на суму 5379,42 грн. (арк. с. 43-44).

У 2017 році Північним офісом Державної аудиторської служби України, проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» (позивач) за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності № 08-30/467 від 12.05.2017 року (арк. с. 46-64).

В акті відображено висновок про те, що позивачем здійснено оплату робіт по завищеній вартості, в результаті чого бюджету завдано збитків у розмірі 2218,66 грн.

Посилаючись на встановлені у вказаному акті обставини, позивач вважає вказану суму збитками завданими внаслідок завищення вартості будівельних робіт, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 2218,66 грн. збитків.

Приймаючи рішення суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладений між ними договір на виконання робіт №30/ОР-15 від 16.10.2015 року.

Правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання визначені нормами глави 51 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В розумінні ст. 22 ЦК України, збитками є: а) витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); б) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, необхідно наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки заподіювача шкоди (порушення зобов'язання за договором), наявності збитків та причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою (порушенням зобов'язання за договором) та збитками; а також вини порушника зобов'язання.

З наведених положень випливає, що збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності, являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка заподіювача шкоди -причиною. Таким чином, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, а також вини порушника в їх заподіянні.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання позивача на п.4.5 договору, як на обґрунтування позовних вимог, є безпідставним, оскільки вказана умова договору стосується безперечних помилок та порушень умов порядку визначення вартості виконаних будівельних робіт, тобто визначених та погоджених сторонами, при цьому не містить положення, яким чином ці помилки узгоджуються, фіксуються та виправляються сторонами, а також не вказує на зобов'язання відповідача відшкодувати збитки, пов'язані із невідповідністю зазначеної в актах вартості підрядних робіт фактично виконаним роботам, яке виявлене та зафіксоване лише замовником та не звільняє позивача від обов'язку доказування.

Інших доказів, які свідчили б про невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків, або порушення прав позивача і, відповідно, понесення у зв'язку із цим збитків з боку позивача, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, підрядником були виконані роботи по договору на виконання робіт №30/ОР-15 від 16.10.2015 року, про що сторони підписали ОСОБА_2 форми КБ-2в та Довідки форми КБ-3 без зауважень.

Доказів того, що позивач у встановлені строки виявив та заявив відповідачу про невідповідність вартості робіт по актах форми КБ-2в ДСТУ-НБД.1.1-2:2013, ДСТУ-НБД.1.1-1:2013 та іншим нормам витрат, або відмовився від підписання актів та надав письмові обґрунтування такої відмови, суду не надано.

Отже, позивачем не доведено факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором на виконання робіт №30/ОР-15 від 16.10.2015 року та спричинення збитків.

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» від 12.05.2017 № 08-30/467 Північного офісу Державної аудиторської служби України, на який посилається позивач як на доказ завищення вартості виконаних будівельних робіт на загальну суму 2218,66 грн., не доводить наявності вини відповідача та не приймається судом як належний доказ наявності обставин, що свідчать про завдання збитків відповідачем, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Акт перевірки (ревізії) - це документ про результати проведеної перевірки (ревізії), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.

Відповідно до п. 6.2 роз'яснень Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визначенням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. № 02-5/35 акти ревізії та документальних перевірок не мають обов'язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.

Верховний Суд України в постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс13 зазначив, що виявлені ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Тобто посилання на акт ревізії від 12.05.2017 № 08-30/467 як на підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Як вбачається з укладеного сторонами договору підряду, виконання відповідачем умов договору підтверджується, зокрема, актами виконаних робіт, які були підписані позивачем без зауважень.

Таким чином, в порушення статей 74-77 ГПК України, позивач не надав суду належних доказів протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, що призвело до понесення позивачем збитків на заявлену суму, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками та не доведено вину відповідача у спричинених збитках.

За наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача у якості збитків, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв'язку з необґрунтованістю.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74,129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дата складення повного судового рішення: 16.03.2018 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко