КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа№ 910/14613/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.12.2017 (повне рішення складено 12.12.2017)

у справі № 910/14613/17 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест»

до Департаменту соціальної політики виконавчого органу

Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент фінансів виконавчого органу Київради (Київської

міської державної адміністрації)

про стягнення 69 822, 64 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест» (далі - ПрАТ «Фарлеп-Інвест») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради про стягнення понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах витрат в розмірі 69 822, 64 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем, як головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в м. Києві, своїх зобов'язань щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі й операторами телекомунікаційних послуг, яким в даному випадку являється позивача, за надані в період з 01.10.2015 по 30.04.2017 телекомунікаційні послуги особам, які мають право на відповідні пільги.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що належним доказом законності вимог позивача про отримання компенсації на погашення заборгованості в заявленій до стягнення сумі буде наявність щомісячних актів звірки, складених в період з 01.12.2015 по 30.04.2017 за встановленою нормативно-правовими актами формою та порядком. На переконання відповідача, Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захистку населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не встановлено вимог або механізму здійснення виплат підприємствам (операторам) за надані громадянам послуги пільгового зв'язку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент фінансів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно наданих третьою особою письмових пояснень належним доказом законності вимог позивача є щомісячні акти звірки, складені в період з 01.12.2015 по 30.04.2017 за встановленою нормативно-правовими актами формою та порядком.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 у справі № 910/14613/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи. За твердженнями апелянта, належним доказом відсутності у відповідача заборгованості може вважатись саме факт відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг, який, в свою чергу, може підтверджуватись відповідним платіжним дорученням відповідача. На переконання апелянта, ним було виконані всі умови чинного законодавства та надано всі належні йому докази понесених збитків, при цьому відповідачем не надано обґрунтованих доказів відсутності у нього заборгованості перед позивачем тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Враховуючи ціну позову у даній справі (69 822, 64 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ПрАТ «Фарлеп-Інвест» надає послуги фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: міжнародного, міжміського на всій території України на підставі Ліцензії Серії АД № 032921, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Дата прийняття та номер рішення про переоформлення ліцензії № 395 від 09.08.2012. Строк дії ліцензії: до 01.04.2016.

Відповідно до Ліцензії Серії ДЛ № 000155, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, рішенням НКРЗІ від 01.12.2015 № 622 продовжено строк її дії з 02.04.2016 по 01.04.2021 на наступних ліцензійних умовах: здійснення діяльності у сфері телекомунікацій з надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого, міжміського, міжнародного, які затверджено рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 10.12.2009 № 1789 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2010 № 19/17314.

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 15.02.2007 № 594 позивача включено до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 698, що підтверджується довідкою НКРЗІ від 18.02.2015 № 02-773/111.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що в період з 01.10.2015 по 30.04.2017 ним було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах на загальну суму 139 645, 00 грн., в зв'язку з чим на виконання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2013 № 117 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (п. 10), відповідачу, як головному розпоряднику коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в м. Києві, було направлено розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, згідно з формулою « 2-пільга». Проте всупереч приписам чинного законодавства понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.12.2015 по 30.04.2017 Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради відшкодовано не було, відтак у останнього утворилась заборгованість в розмірі 69 822, 64 грн., яку позивач й просив стягнути в судовому порядку.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 11 УК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету згідно ч. 2 ст.97 Бюджетного кодексу України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вказаного Закону виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

За змістом ст. 143 Конституції України органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (ст. 95 Конституції України).

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою», «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, «Про освіту», «Про прокуратуру», «Про Службу безпеки України», «Про бібліотеки і бібліотечну справу», «Про захист рослин», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», «Про охорону дитинства», «Про соціальний захист дітей війни», «Про культуру», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про підвищення престижності шахтарської праці», «Про вищу освіту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положення цих законів, зокрема, спрямовані на реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких пільг.

Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок), визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів згідно п. 2 Порядку здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється за рахунок отриманих місцевими бюджетами сум державних субвенцій, які на підставі п.8 Порядку перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Так, з 01.07.2015 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку Про надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» (далі-Порядок № 389 ), якою визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.

За приписами п. 10 Порядку № 389 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення подає щомісяця до 25 числа житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним (житловим) кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку, організаціям, що надають житлово-комунальні послуги, операторам (провайдерам) телекомунікацій, газо- та електропостачальникам, постачальникам твердого палива (далі - підприємства) списки пільговиків, які мають право на отримання пільг, надає в установленому порядку пільги готівкою для придбання твердого палива і скрапленого газу, а також видає пільговикам довідки для отримання інших видів пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо), відповідно до законодавства.

Порядком № 389 (п.11) визначено, що підприємства надають у встановленому порядку протягом дванадцяти місяців пільги пільговикам, зазначеним у списках. Після закінчення дванадцяти місяців структурний підрозділ з питань соціального захисту населення визначає право пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Згідно п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (далі - Положення), підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, за формою « 2-пільга».

Відповідно до п. 11 Положення Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга»;

3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою « 3-пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами « 4-пільга» та « 6-пільга».

Таким чином, згідно п. 10 вищезазначеного Порядку право пільговиків на отримання пільг в користуванні телефоном встановлюється структурними підрозділами з питань соціального захисту районних у м. Києві державних адміністрацій.

Інформація від підприємств щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надається конкретному пільговику, повинна проходити звірку з інформацією в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, в порядку встановленому Положенням про реєстр. У разі виявлення розбіжностей відповідно до пп.1 п. 11 Положення про Реєстр управління праці та соціального захисту районних у м. Києві державних адміністрацій не проводять розрахунку щодо цих розбіжностей до уточнення інформації.

Відповідно до пп. 2 п. 11 Положення про реєстр після проведення розрахунків з підприємствами, що надають послуги, структурні підрозділи з питань соціального захисту районних у м. Києві державних адміністрацій складають акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга».

У формі « 3-пільга», затвердженій наказом Мінсоцполітики від 28.03.2003 №83, відображається заборгованість на початок звітного року, фактичне споживання (з початку року та за звітний місяць), фінансування (у тому числі погашення заборгованості за поточний рік та минулих років). Складені акти звірки за формою « 3-пільга» погоджується начальником управління праці та соціального захисту населення відповідного району м. Києва і керівником підприємства, яким були надані послуги зв'язку, шляхом їх підписання та скріплення печатками. Дотримання встановленого порядку складання актів звірки свідчить про достовірність інформації в цих документах.

Отже, належним доказом підтвердження надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за спірний період з 01.12.2015 по 30.04.2017 є складені у даний період акти звірки форми « 3-пільга».

За приписами ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає: розрахункове-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України.

Згідно п.п. 10.3, 10.8 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938, в платіжному дорученні повинні бути заповненні всі реквізити, передбаченні його формою. Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється з урахуванням вимог нормативно-правових актів та повинен містити повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бюджетних коштів отримувачу.

Платіжне доручення не приймається органами казначейства до виконання у разі неподання підтверджуючих документів про отримання послуг.

Позивачем на підтвердження надання телекомунікаційних послуг певним особам на пільгових умовах надано підписані його посадовими особами форми « 2-пільга» та акти звірки розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (форма « 3-пільга»), підписані між ПрАТ «Фарлеп-Інвест» та Управліннями праці та соціального захисту населення Голосіївської РДА, Дарницької РДА, Деснянської РДА, Дніпровської РДА, Оболонської РДА, Печерської РДА, Подільської РДА, Святошинської РДА.

Проте, судом встановлено, що згідно долучених позивачем актів звірки (форма « 3-пільга»), складених між ним та Управліннями праці та соціального захисту населення районних в м. Києві держадміністрацій, заборгованість за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відсутня. При цьому, за період з 01.07.2016 по 30.04.2017, який входить до спірного періоду, щомісячні акти звірки за формою «3-пільга» позивачем взагалі не надані, внаслідок чого суд не взмозі дійти беззаперечного висновку щодо наявності у відповідача обов'язку відшкодувати понесені позивачем у спірний період з 01.12.2015 по 30.04.2017 витрати за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах саме в заявленому позивачем розмірі 69 822, 64 грн.

Посилання апелянта (позивача) на практику Верховного Суду щодо вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не заслуговують на увагу, адже в наведених позивачем справах судами встановлено доведеність належними та допустимими доказами факту понесення таких витрат внаслідок надання послуг, їх розміру й відповідно необхідності відшкодування за рахунок державних субвенцій, чого в даному випадку позивачем не доведено, адже згідно частини актів звірки за формою «3-пільга» заборгованість відсутня, а інша частина, яка б могла свідчити про достовірність вказаної позивачем інформації, суду не надана.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України (в чинній на момент звернення позивача до суду редакції) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача (відповідачів).

Саме на позивача покладено обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, відтак довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати в позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист цього порушеного права.

Вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради 69 822, 64 грн., як наслідок про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва 07.12.2017 у справі № 910/14613/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/14613/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.03.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук