ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.2018 Справа № 905/2700/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ», м. Бахмут, Донецька область

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область.

про стягнення 11 810 701 грн. 79 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №2П від 07.11.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №01.3-3 від 03.01.2018р;

від третьої особи: представник не з'явився.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 222 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.03.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ», м. Бахмут, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення 11 810 701 грн. 79 коп., з яких: 9 017 032,04 грн. сума основного боргу, 509 894,63 грн. 3% річних та 2 283 775,12 сума інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору підряду №2-66 від 25.06.2013р. в частині повної та своєчасної оплати фактично виконаних робіт, внаслідок чого виникли підстави для стягнення суми основного боргу, нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою суду від 27.11.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, призначено справу до розгляду на 19.12.2017р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область.

18.12.2017р. через офіційну електронну пошту суду від третьої особи надійшов лист за вих.№07.2-17/3609 від 15.12.2017р. про надання інформації на виконання ухвали суду від 27.11.2017р., у якому остання повідомляє, що за договором №2-66 від 25.06.2013р. зобовязання реєструвалися в органі Казначейства у 2013 році на суму 19 660 768,80 грн., у 2014 році на суму 195 943,88 грн. в межах затверджених у Плані використання бюджетних призначень по спеціальному фонду бюджету, які по закінченню бюджетних років були зняті з обліку. Протягом 2015-2016 років зобовязання за даним договором не реєструвалися. Стосовно підтвердження наявності в казначейському обліку бюджетної заборгованості у Служби перед позивачем по даному договору, третя особа зазначає, що згідно Порядку складання фінансової, бюджетної та іншої звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012р. №44, усі розрахунки одержувачами бюджетних коштів на кінець звітного року мають бути завершені в межах бюджетних асигнувань, відповідно обсяги дебіторської та кредиторської заборгованості на звітну дату ними в формах бюджетної звітності не відображаються. Таким чином, враховуючи, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області є одержувачем бюджетних коштів, інформація щодо заборгованості в органі казначейства відсутня, заборгованість минулих років враховує у своєму обліку Служба автомобільних доріг у Донецькій області.

19.12.2017р. від відповідача до суду надійшло клопотання за вих.№12-3050 від 15.12.2017р. про долучення документів до матеріалів справи та відзив на позовну заяву за вих.№12-3051 від 15.12.2017р.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі та застосувати позовну давність до позовних вимог ТОВ «Данком» про стягнення 11 810 701,79 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на наступне:

- відповідно до п.12.1., п.12.2. укладеного між сторонами договору №2-66, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіть. До акту приймання виконаних будівельних додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати. Проте, з аналізу акту приймання виконаних будівельних робіт за 2013р. та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, підписаних сторонами на виконання умов договору №2-66, вбачається, що ці акти та довідки не містять такого реквізиту як «дата підписання», а тому не є можливим встановити строк (термін) оплати за виконані роботи, а отже, на думку відповідача, підлягає застосуванню ч.2 ст. 530 ЦК України. Служба автомобільних доріг у Донецькій області звертає увагу, що, якщо строк здійснення за договором починає свій відлік з моменту предявлення вимоги кредитора, неподання вимоги кредитором означає те, що строк виконання зобовязань з оплати ще не настав, відповідно боржник не прострочив виконання зобовязання. Таким чином, позивачем не надані докази на обґрунтування прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання за договором №2-66, а тому і підстав для стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань немає;

- відповідно до положень п.12.1. договору, підставами виникнення зі сторони замовника зобовязання з проведення розрахунку з учасником сторонами договору погоджено сукупність таких юридичних фактів як підписаний акт прийняття виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та наявність коштів на бюджетних рахунках. Проте, замовник не зареєстрував зобовязання за договором №2-66 в органах казначейства з огляду на відсутність підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в) та довідок про вартість будівельних робіт (КБ-3);

- позивачем, при поданні позову у листопаді 2017 року, не подано суду жодних належних і допустимих доказів, що ним остаточно виконано повний перелік робіт відповідно до затвердженої кошторисної документації та здано замовникові завершений поточним середнім ремонтом обєкт автомобільна дорога від (Н-21) підїзд до Савур-Могили, км 0+000 км 7 + 200. У відповідача відсутні документи, що свідчать про здійснення дій стосовно прийняття робіт за вказаним обєктом на суму в розмірі 9 017 032,04 грн.;

- позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлених вимог, оскільки, зважаючи на те, що вищевказані акти та довідка начебто підписані, зокрема, заступником начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_4, який на підставі особистої заяви від 27.03.2014р. був звільнений зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області 28.03.2014р. за власним бажанням, що підтверджується відповідним документом органу виконавчої влади України - Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 28.03.2014р. №117-К, ці акти та довідка не могли бути підписані відповідачем пізніше ніж 28.03.2014р., а тому позивач, відповідно до положень ст.261 ЦК України, мав би подати позов не пізніше 28.03.2017р.

15.12.2017р. набрала чинність редакція Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 VIII від 03.10.2017р.

Згідно п.9 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 19.12.2017р. господарським судом Донецької області було визначено розгляд справи № 905/2700/17 за правилами загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.01.2018р.

22.12.2017р. від третьої особи до суду надійшов аналогічний за змістом лист за вих.№07.2-17/3609 від 15.12.2017р. про надання інформації.

25.01.2018р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 25.01.2018р., у звязку з задоволенням відповідного клопотання відповідача, господарським судом продовжено строк розгляду справи № 905/2700/17 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 19.03.2018р. та відкладено підготовче судове засідання на 12.02.2018р.

08.02.2018р. від відповідача до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив (за вих.№01.3-225 від 06.02.2018р.).

Ухвалою суду від 12.02.2018р., господарським судом Донецької області було відкладено підготовче судове засідання на 28.02.2018р.

26.02.2018р. від позивача до суду надійшли письмові пояснення на пояснення третьої особи.

Ухвалою суду від 28.02.2018р., господарським судом Донецької області було закрито підготовче провадження у справі №905/2700/17 та призначено розгляд справи по суті на 13.03.2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підряду №2-66 від 25.06.2013р. щодо оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого, на думку позивача, наявні підстави для стягнення суми основного боргу та нарахованих на нього 3% річних та інфляційних втрат. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 96, 509, 525, 526, 598, 599, 629, 631, 837, 853, 875, 882 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 193, 202 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 25.01.2018р., 12.02.2018р. та 13.03.2018р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору підряду №2-66 від 25.06.2013р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Представник відповідача, у свою чергу, у судових засіданнях, 25.01.2018р., 12.02.2018р. та 13.03.2018р., заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у наданих до суду відзиві на позовну заяву та запереченнях щодо відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» (далі - підрядник) був укладений договір підряду № 2-66 від 25.06.2013 року (далі за текстом Договір), за умовами якого підрядник бере на себе зобовязання за завданням замовника своїми силами і засобами, на власний ризик виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 (далі - обєкт) відповідно до затвердженої кошторисної документації та в обумовлений цим договором термін, а замовник прийняти закінчений поточним середнім ремонтом обєкт і сплатити вартість виконаних послуг.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що договірна ціна робіт, виконання яких доручається підряднику, становить 19 660 768,80 грн., у тому числі ПДВ 3 276 794,80 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору, замовник зобовязаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконані роботи; приймати виконані роботи згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в); передати підряднику затверджену кошторисну документацію; негайно повідомити про виявлені недоліки в роботі.

За умовами п. 4.2.3. договору замовник має право повернути акт прийняття виконаних робіт підряднику без здійснення оплати у разі неналежного оформлення документів.

За приписами п. 4.3. договору, підрядник зобовязаний, зокрема, забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором; забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам цього договору.

Відповідно до п.12.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в).

Згідно з п.12.2, п.12.3. договору, до акта приймання виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф.КБ-3). Оплата виконаних робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до п.17.1. Договору, останній діє до 31.12.2014р.

31.12.2014р. сторонами підписано додаткову угоду до договору підряду №2-66 від 25.06.2013р., відповідно до якої, у звязку із затримкою фінансування у 2014 році послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від /Н-21/ - підїзд до ОСОБА_5, км 0+000 км 7+200, сторонами погоджено внести зміни до п.3.1. та п.17.1. Договору, а саме, останні викладено у наступній редакції: «3.1 Підрядник розпочинає виконання робіт протягом 10 (десяти) днів з моменту підписання договору і забезпечує їх завершення до 31 грудня 2015 року», « 17.1. Цей договір діє до 31.12.2015 року».

28.02.2014 сторонами укладено додаткову угоду до договору підряду №2-66 від 25.06.2014р., згідно п. 1 якої, сторонами визначено наступне на підставі постанови КМУ від 12.02.2014 №46 «Деякі питання використання у 2014 році коштів, залучених у 2012 році під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» обсяг фінансування послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від /Н-21/ підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 по договору №2-66 від 25.06.2013р. складає 195 943,88 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ - 32 657, 31 грн. До додаткової угоди від 28.02.2014 був укладений графік фінансування робіт з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200, обсяг 2014 року 19 660 768,80 грн., у тому числі по Постанові КМУ від 12.02.2014 №46 195 943,88 грн., інші джерела фінансування державного бюджету 19 464 824,92 грн.

Договір підряду №2-66 від 25.06.2013 та додаткові угоди до нього підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

В підтвердження виконання робіт з поточного середнього ремонту автомобільної догори від (Н-21) - підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 відповідно до умов договору підряду №2-66 від 25.06.2013р. позивачем надані акти приймання виконаних робіт на суму 9 017 032,04 грн., а саме акт №1 приймання будівельних робіт на суму 195 943,88 грн. та акт №2 приймання будівельних робіт на суму 8 821 088,16 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано наступні довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на суму 195 943,88 грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на суму 8 821 088,16 грн.

Акти приймання будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт підписані сторонами та не містять будь-яких заперечень відповідача стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, що свідчить про прийняття відповідачем виконаних робіт на загальну суму 9 017 032,04 грн.

Проте, відповідачем оплата за виконані роботі не була здійснена, що стало підставою для звернення ТОВ «ДАНКОМ» до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення боргу в сумі 9 017 032,04 грн. та нарахованих на неї сум інфляційних втрат та 3% річних.

Проаналізувавши укладений сторонами договір підряду №2-66 від 25.06.2013р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Позивач виконав своє зобовязання з поточного ремонту середнього автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 відповідно до умов договору підряду №2-66 від 25.06.2013р., що підтверджується підписаними без заперечень актами виконаних робіт на суму 9 017 032,04 грн.

Факт виконання позивачем робіт за умовами договору №2-66 від 25.06.2013р. визнаний в тому числі постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання використання у 2015-2017 роках коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» №498 від 17.06.2015, якою, зокрема, встановлено перелік обєктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення, роботи на яких виконано у 2010-2014 роках, та обсяги їх фінансування у 2015-2017 роках за рахунок коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг. До переліку включено в тому числі ремонт автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200.

Посилання відповідача на те, що акти та довідки не містять такого реквізиту як «дата підписання», а тому не є можливим встановити строк (термін) оплати за виконані роботи, господарським судом визнаються необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідачем до матеріалів справи надано наказ від 28.03.2014 № 117-к, в якому зазначено про звільнення 28.03.2014 заступника начальника відповідача ОСОБА_4, якій підписав акти №№1, 2 приймання виконаних будівельних робіт, а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення та Міністерства юстиції України від 29.07.93 №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Так, враховуючи відсутність конкретної дати на актах №№1, 2 приймання виконаних будівельних робіт та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, суд вважає, що зазначені документи були підписані представниками відповідача не пізніше 28.03.2014р.

Враховуючи умови п. 12.1 договору, відсутність конкретної дати підписання сторонами актів №№1, 2 приймання виконаних будівельних робіт, факт звільнення заступника начальника відповідача 28.03.2014р. ОСОБА_4, який підписав зазначені акти, суд вважає, що граничний строк оплати виконаних робіт - 28.04.2014р. (20 банківських днів від 28.03.2014р.).

Таким чином, суд вважає доведеним факт виконання позивачем зобовязань за договором підряду №2-66 від 25.06.2013р. на суму 9 017 032,04 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором підряду №2-66 від 25.06.2013р., у сумі 9 017 032,04 грн. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 509 894,63 грн. за період з 31.12.2015р. по 17.11.2017р., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно невірним, на підставі чого суд зробив власний розрахунок.

Фактично розмір 3% річних за вказаний період у загальному розмірі складає 509 153,51 грн., на підставі чого позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а в частині стягнення 741 грн. 12 коп. є необґрунтованими.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості виконаних робіт у загальному розмірі 2 283 775,12 грн. за період з 01.01.2016р. по 31.10.2017р.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично вірним, у звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими у заявленому позивачем розмірі.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати строк позовної давності щодо основної суми боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ч. 1 ст. 260 ЦК України вбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

З положень ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до додаткової угоди від 31.12.2014р. до договору підряду №2-66 від 25.06.2013р. у звязку із затримкою фінансування у 2014 році послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 по договору підряду №2-66 від 25.06.2013р.: пункти 3.1., 17.1. договору викладені в наступній редакції: підрядник розпочинає виконання робіт протягом 10 днів з моменту підписання договору і забезпечує їх завершення до 31 грудня 2015р.; цей договір діє до 31.12.2015.

Суд враховує, що факт виконання позивачем робіт за умовами договору підряду встановлений, в тому числі, постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання використання у 2015-2017 роках коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» №498 від 17.06.2015р., якою, зокрема, встановлено перелік обєктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення, роботи на яких виконано у 2010-2014 роках, та обсяги їх фінансування у 2015-2017 роках за рахунок коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг. До переліку включено ремонт автомобільної дороги від (Н-1)- підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200. Підставою для включення до переліку були відповідні відомості, надані відповідачем.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, підписанням відповідачем додаткової угоди від 31.12.2014, в якій підтверджено факт затримки фінансування у 2014 році послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від (Н-21) підїзд до ОСОБА_5, км 0+00 км 7+200 по договору підряду №2-66 від 25.06.2013р. та продовження термінів виконання зобовязань за договором до 31.12.2015р. підпадає під ознаки дій відповідача, що свідчать про визнання останнім боргу, у звязку з чим позовна давність у цій справі є такою, що переривається (31.12.2014р.) і починається заново з моменту вчинення відповідачем таких дій.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувся з даним позовом (23.11.2017р. про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду) в межах трирічного строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин в частині стягнення основного боргу не підлягає задоволенню.

Стосовно застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 4.4.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, розяснено, що нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на приписи ст.625 ЦК України та порядок здійснення розрахунку, 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування - за кожний повний місяць такої прострочки.

Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Отже, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву було здано до господарського суду Донецької області 23.11.2017р. (про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду), а тому судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на зобовязання з оплати робіт за договором підряду №2-66 від 25.06.2013р., з огляду на вищевикладене, може бути нарахований з 23.11.2014р.

При цьому, позивачем нараховані інфляційні витрати за період з січня 2016 року по жовтень 2017 року та 3% річних за період з 31.12.2015р. по 17.11.2017р., отже, суд дійшов висновку, що стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

У звязку з викладеним, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 509 153,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 283 775,12 грн.

Стосовно посилань відповідача на відсутність бюджетного фінансування, суд зазначає, що згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача, як боржника, і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати виконаних робіт.

Всі інші доводи відповідача суд відхиляє, як такі, що необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що дослідивши платіжне доручення № 5623 від 16.11.2017р. на суму 240 000,00 грн. судом встановлено, що судовий збір сплачений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом для подання даного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 62 839,47 грн.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 253-258, 260, 261, 264, 267, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 536, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 837 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193, ст.ст. 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, місцезнаходження - 84333, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Уральська, будинок 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» (, місцезнаходження - 84500, Донецька область, місто Бахмут, вул. Миру, будинок 51) заборгованість за договором підряду №2-66 від 25.06.2013р. у розмірі 9 017 032,04 грн., 3% річних у розмірі 509 153,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 283 775,12 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 177 149,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 13.03.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2018р.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Мельниченко