ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 справа № 905/2057/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача): суддів: Стойка О.В., Зубченко І.В. , Радіонова О.О. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Склярук С.І. не з'явився; Ластіна Ю.С., за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від12.12.2017 (повний текст складено та підписано 12.12.2017)
у справі№ 905/2057/17 (головуючий Левшина Г.В., судді Кротінова О.В., Тарапата С.С.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Весна-Трансекспо", м. Дніпро
доПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецька область
простягнення заборгованості в розмірі 148 950,15 грн.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до господарського суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Весна-Трансекспо", м. Дніпро (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 148 950,15 грн., в тому числі основного боргу в сумі 132 924,00 грн., інфляційних в сумі 7 544,51 грн., 3% річних в сумі 1 835,44 грн. та пені в сумі 6 646,20 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.12.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 132 924,00 грн. основного боргу, пеню в сумі 6 646,20 грн., інфляційні в сумі 5 389,78 грн., 3% річних в сумі 1 835,44 грн. та судовий збір в сумі 2 201,93 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також невірній оцінці доказів, що призвело до неправильного рішення по справі.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що зберігання первинної документації та ведення бухгалтерського обліку здійснювалось на території, що непідконтрольна українській владі, внаслідок протиправного захоплення незаконними збройними формуваннями його майнового комплексу з 13.03.2017 Відповідач був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобов'язань до моменту усунення форс-мажорних обставин.

Апелянт також посилається на те, що Позивачем не надано належних доказів:

- на підтвердження замовлення на поставку продукції Відповідачем в порушення вимог п. 4.1 Договору;

- повноважень на отримання товарно-матеріальних цінностей, оскільки довіреність, яка надана Позивачем містить посилання на інший договір поставки, зразок підпису Самдовниченка М.Л. на ній відсутній, а сама довіреність видана невідомою особою;

- відправлення товару на адресу Відповідача;

Апелянт зауважує, що оскільки з наданих Позивачем "Розшифровок податкових зобов'язань та кредиту в розрізі контрагентів" до податкової декларації з ПДВ за спірний період вбачається, що сума ПДВ, яка входить до складу ціни товару, до податкового кредиту Відповідачем не включалась, це також свідчить про відсутність спірної поставки товару Позивачем.

Крім того, Відповідач посилається на ненастання строку оплати через недодержання Позивачем вимог п. 4.3 Договору, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції, а відтак і підстави до нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат - відсутні.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника Позивача, що не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вищезазначеним судовим рішенням в межах даної справи встановлено, що 21.11.2016 між сторонами був укладений договір поставки №795-ДОЄ-ДЦ (далі - Договір), за умовами якого Позивач зобов'язався поставити у власність Відповідача продукцію та/чи обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК:19520000-7, в асортименті, кількості, строки, по ціна та з якісними показниками, узгодженими сторонами в специфікації.

Факт укладення Договору сторонами не оспорюється.

Також судом першої інстанції встановлено:

- факт поставки Відповідачу товару на загальну суму 132 924,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000010 від 30.01.2017;

- обставини порушення Відповідачем грошового зобов'язання в частині своєчасної оплати за поставлений товар в сумі 132 924,00 грн. та невиконання цього зобов'язання на момент винесення судового рішення.

Проте, Відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову втратою ним доступу до всіх первинних документів, у тому числі й щодо зобов'язань за спірним Договором №795-ДОЄ-ДЦ від 21.11.2016, через захоплення його майнового комплексу невідомими збройними формуваннями, а також вважає факт постачання товару на суму 132 924,00 грн. - недоведеним з боку Позивача належними доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі Договору та регулюються нормами ч. 1 ст. 173, ст.ст. 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 551, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Обставини захоплення майна Відповідача в березні 2017 року не мають ознак форс-мажорних в розумінні вимог діючого законодавства для виконання сторонами Договору своїх обов'язків, оскільки про велику імовірність їх настання вони усвідомлювали при його укладенні в листопаді 2016 року.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи Відповідача щодо втрати ним доступу до всіх первинних документів щодо спірної поставки, оскільки, за змістом пункту 4.8 Договору, зобов'язання Позивача вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Відповідача в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки та з якісними показниками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до нього. Зобов'язання Відповідача вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Згідно до преамбули Договору, він був укладений сторонами в м. Краматорську Донецької області, умовами п. 4.2 Договору сторони узгодили місце призначення поставки також в цьому місті на складі Відповідача, а отже вивезення та зберігання первинної документації за спірним Договором на непідконтрольній (окупованій) території в м. Донецьку, здійснювалось Відповідачем на власний ризик.

Виходячи із специфіки укладеного Договору, предмет якого охоплює постачання товару з боку Позивача, Відповідач не був позбавлений можливості вимагати припинення дії цього Договору або зміну його умов в порядку, передбаченому діючим законодавством, але таким правом він не скористався.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги доводи Відповідача про відсутність повноважень на отримання товару у його працівника - ОСОБА_1., оскільки доказів того, що спірна довіреність не видавалась, або була видана на отримання товару за іншим договором, Відповідачем не надано. Клопотання про призначення експертизи з приводу дослідження справжності підпису цієї особи на накладній Позивач також не заявив.

З приводу обсягу повноважень ОСОБА_2., підпис якого засвдічяений печаткою Відповідача на спірній довіреності, представник Відповідача надати пояснення утруднився, будь-яких доказів з цього приводу не надав.

Також, як свідчать матеріали справи, перелік товару в графі довіреності № АУП00000113 від 31.01.2017 "найменування цінностей" є ідентичним переліку товару, зазначеного у видатковій накладній та рахунку-фактурі. В свою чергу, доказів повернення Відповідачем або його відмови від поставленого Позивачем товару, матеріали справи не містять.

Щодо доводів Відповідача про ненастання строку оплати за товар, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 4.3 Договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 Договору).

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції Відповідачем в згідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 № П-6" (із змінами та доповненнями) жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому Відповідач із відповідними претензіями на адресу Позивача не звертався і іншого Відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що це свідчить про передання Відповідачу останніх в повному обсязі.

Окрім того, посилання в апеляційній скарзі на недоведеність Позивачем належними та допустимими доказами факту передачі Відповідачу рахунку на оплату в сумі 132 924,00 грн. за спірною видатковою накладною, що свідчить про прострочення кредитора, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки п. 5.4 Договору, яким обґрунтовані позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, не містить умов, які б встановлювали зв'язок між виникненням обов'язку із здійснення оплати поставленого Позивачем товару з передачею останнім рахунків на оплату Відповідачу.

Наданими Позивачем доказами в суді першої інстанції підтверджується відображення в податковому обліку підприємства зазначеної господарської операції, а щодо відсутності такого відображення в податковому обліку Відповідача, то це знаходиться в межах відповідальності останнього.

Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх заперечень Відповідачем не надано.

Законних підстав щодо звільнення Відповідача від виконання обов'язку оплатити поставлений за Договором товар судовою колегією не встановлено та їх наявність Відповідачем не доведено.

Отже судова колегія вважає право Позивача на отримання оплати за поставлений товар на підставі вищезазначеного Договору таким, що порушене, а отже вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув з Відповідача на користь Позивача заборгованість за виконані роботи в сумі 132 924,00 грн. та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав до звільнення Відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Розрахунок суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних в сумі 5 389,78 грн. за період квітень - липень 2017 року та 3% річних в сумі 1 835,44 грн. за період з 04.03.2017 по 18.08.2017, судова колегія також вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З урахуванням п. 6.8 Договору, судова колегія також вважає законним та обґрунтованим висновок суду щодо стягнення з Відповідача пені в розмірі 6 646,20 грн. за період з 04.03.2017 по 17.08.2017.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 у справі № 905/2057/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2017 у справі № 905/2057/17 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецька область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 07.03.2018.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді: І.В. Зубченко

О.О. Радіонова