КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа № 910/18467/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - не з'явились

відповідача-1 - Радь І.І.

відповідача-2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 р. (повний текст складено 31.10.2017 р.)

у справі № 910/18467/16 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом ОСОБА_6

до 1. Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

2. ОСОБА_7

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору,

ОСОБА_8

до 1. Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

2. ОСОБА_7

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 (далі - позивач) звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" (далі - відповідач-1) та ОСОБА_7 (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р., укладеного між відповідачами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6 посилається на те, що договір купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р. укладено за відсутності у голови правління ПАТ "Експериментальний механічний завод" достатніх повноважень на його укладення та тим, що розрахунок по укладеному в 2009 році договору було фактично проведено в 2016 році, тобто із порушенням строку, про що свідчить довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Таким чином, незаконні дії відповідачів по відчуженню нерухомого майна за оспорюваним правочином порушують права позивача, як акціонера, на отримання прибутку у вигляді дивідендів від використання нерухомого майна товариства в господарській діяльності.

В процесі розгляду справи місцевим судом ОСОБА_8 звернулась з позовною заявою, як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, про визнання недійсним цього ж договору.

Третя особа обґрунтовує позовні вимоги відсутністю у ОСОБА_9 повноважень на укладення від імені ВАТ "Експериментальний механічний завод" договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р. з ОСОБА_7, оскільки рішення загальних зборів акціонерів товариства про надання ОСОБА_9 таких повноважень не приймалося, що свідчить про відсутність у останнього необхідного обсягу дієздатності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 р. у справі № 910/18467/16 було відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства "Експерементальний механічний завод" та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 р., Публічне акціонерне товариства "Експериментальний механічний завод" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач-1 вказує на те, що договір купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р. було укладено між сторонами за відсутності у голови правління ПАТ "Експериментальний механічний завод" достатніх повноважень на його укладення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2017 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" прийнято до провадження у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л. та призначено до розгляду на 14.12.2017 р.

Ухвалою від 14.12.2017 р. розгляд справи відкладено до 26.12.2017 р. у зв`язку з неявкою представників позивача та третьої особи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 16.01.2018 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 р. було оголошено перерву до 23.01.2018 р.

У судовому засіданні 23.01.2018 р. представником Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" подано заяву про відвід колегії суддів у справі № 910/18467/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 р. провадження у справі № 910/18467/16 зупинено на підставі п. 5. ч. 1 ст. 228 ГПК України та передано матеріали справи для здійснення визначення складу судової колегії та розгляду вищевказаної заяви про відвід.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 р. заяву Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" про відвід суддів Буравльова С.І., Андрієнка В.В. та Власова Ю.Л. передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 р. у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" про відвід суддів Буравльова С.І., Андрієнка В.В. та Власова Ю.Л. у справі № 910/18467/16 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 р. у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л. провадження у справі поновлено та призначено до розгляду на 22.02.2018 р.

До суду 22.02.2018 р. представником ОСОБА_8 подано заяву про відвід суддів Буравльова С.І., Власова Ю.Л. та Андрієнка В.В. у справі № 910/18467/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 р. у розгляді справи № 910/18467/16 оголошено перерву до 01.03.2018 р. та передано матеріали для здійснення визначення складу судової колегії та розгляду заяви про відвід.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 р. у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. (головуючий суддя), Чорна Л.В., Разіна Т.І. у задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід суддів Буравльова С.І., Андрієнка В.В. та Власова Ю.Л. у справі № 910/18467/16 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 01.03.2018 р.

У засідання суду, призначене на 01.03.2018 р., представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до затягування розумного строку розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідачів та третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

19.10.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", в особі голови правління - ОСОБА_9, який діяв на підставі Статуту в новій редакції, засвідченого 12.08.2002 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисань С.С. за реєстровим № 1354, (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) було укладено договір купівлі - продажу нежилих будівель, зареєстрований в реєстрі за № 2322, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність нежилі будівлі літ. З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, загальною площею - 8588,9 кв. м., що знаходяться в місті АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2.1 договору продаж здійснюється за ціною 3 822 397,98 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунок може бути проведений у будь-який спосіб, визначений сторонами, який не суперечить чинному законодавству України, у будь-який день після укладання цього договору купівлі-продажу, але не пізніше 19 січня 2010 року.

Як передбачено п. 7.1 договору, право власності на вищевказані відчужувані нежилі будівлі покупець набуває з моменту державної реєстрації відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України після повної сплати суми продажу, зазначеної в п. 2 цього Договору у порядку, передбаченому п. 2.2 цього договору.

Договір купівлі-продажу нежилих будівель зареєстрований в реєстрі за № 2322, 19.10.2009 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Ларисою Василівною, якою особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ВАТ "Експериментальний механічний завод", повноваження його представника і належність ВАТ "Експериментальний механічний завод" нежилих будівель, перевірено.

Згідно з довідкою Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" від 28.07.2016 р. № 45/01 ОСОБА_7 здійснив повну оплату вартості нежилих будівель літери З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К у відповідності до договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В., 19.10.2009 р. за реєстраційним номером № 2322.

23.08.2016 р. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності № 18247758 та поданих разом з нею документів, а саме: договору купівлі-продажу, серія та номер: 2322 від 19.10.2009 р.; акту приймання-передачі нерухомого майна, до договору купівлі-продажу нежилих будівель б/н від 29.07.2016 р.; довідки про повну сплату № 45/01 від 28.07.2016 р.; акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 р.; приватним нотаріусом Скульською Т.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31071341, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об'єкт нерухомого майна - нежилі будівлі в літерах З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, які розташовані за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, від Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" до ОСОБА_7

Позивач - ОСОБА_6 є акціонером Публічного акціонерного товариства "Експерементальний механічний завод", якій належить частка у статутному капіталі товариства у розмірі 0,078% статутного капіталу, що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах на 26.09.2016 р.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_8, також є акціонером Публічного акціонерного товариства "Експерементальний механічний завод", якій належить частка у статутному капіталі товариства у розмірі 5,3492 % статутного капіталу, що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах на 09.08.2016 р.

Позивач та третя особа вважають, що укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р. порушує їх корпоративні права, а тому такий правочин підлягає визнанню недійсним на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позовах ОСОБА_6 та ОСОБА_8, виходив з правомірності укладення спірної угоди та відсутності законних підстав для визнання її недійсною.

Однак місцевий суд у своєму рішенні не зазначив, чи були порушені відповідачами корпоративні права та інтереси позивача і третьої особи саме укладенням зазначеної угоди та не навів в рішенні суду мотивів такого висновку.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Тобто незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Також акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 911/2089/14 від 21.01.2015 р.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.10.2009 р., позивач та третя особа не є сторонами цього договору.

Позивач та третя особа не зазначають у своїх заявах, яким саме чином укладення спірного правочину порушує їхні корпоративні права, не доводять, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання їхніх прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК україни, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», залишає його оціночним. Тому заінтересованою особою може виступати будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. п. 10, 51 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва. Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатись до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва, хоча спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 у справі за конституційними поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що законодавство України (статті 110, 112, 113 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 28 Господарського процесуального кодексу України та інші) не виключає й можливості звернення акціонера до суду за захистом охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, учасником якого він є, але за належно оформленим уповноваженням цього товариства або якщо таке право надається йому статутом останнього.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні також зазначив, що у більшості випадків легітимні інтереси акціонерного товариства (стаття 41 Закону України "Про господарські товариства") формулюються його вищими органами і захищаються в суді не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а правлінням чи іншими спеціально уповноваженими на це виконавчими органами останнього.

Отже, представництво акціонером (учасником) інтересів товариства можливе лише на засадах уповноваження акціонера (учасника) цим товариством на вчинення такого представництва.

Доказів уповноваження позивача та третьої особи на вчинення представництва відповідача-1 суду не надано.

Як передбачено п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", вирішуючи спір по суті, господарський суд, в першу чергу, повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач та третя особа є акціонерами Публічного акціонерного товариства "Експерементальний механічний завод" із незначними частками в статутному капіталі.

Доведено, що участі в управлінні цим товариством вказані акціонери не брали, їм не нараховувались та не виплачувались дивіденди за результатами фінансово-господарської діяльності товариства.

Згідно з п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25.02.2016 р. господарські суди мають враховувати, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

Крім того, відповідно до п. 2.2 вказаної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України законом не передбачено права учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва. Водночас згідно з положеннями статті 16 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 12 та статті 167 ГК України незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов.

За таких обставин колегія встановила, що укладення вказаного правочину не порушує корпоративних прав та інтересів позивача і третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що суду першої інстанції при встановленні фактичних обставин даної справи слід було спочатку з'ясувати, чи були порушені відповідачами корпоративні права та інтереси позивача і третьої особи фактом саме укладення спірної угоди. Натомість, встановлення відсутності порушень корпоративних прав та інтересів позивача і третьої особи укладенням спірної угоди не потребує подальшого дослідження правомірності вказаного правочину.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позовах ОСОБА_6 та ОСОБА_8, колегія суддів вважає необхідним змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції, мотиви якого викладені вище.

Отже, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" задоволенню не підлягає, а мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 р. у справі № 910/18476/16 підлягає зміні в редакції даної постанови.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 р. у справі № 910/18476/16.

3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 р. у справі № 910/18476/16 в редакції даної постанови.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 р. у справі № 910/18476/16 залишити без змін.

5. Матеріали справи № 910/18467/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

6. Копію даної постанови надіслати учасникам справи.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в силу п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ч. 1 ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.03.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов