Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 914/882/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.08.2017 у справі

за позовом Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі уповноваженого органу Перемишлянської районної ради Львівської області до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" та Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним та скасування запису державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2017 року Заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі уповноваженого органу Перемишлянської районної ради Львівської області (далі - Районна рада) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (далі - ПАТ "Львівгаз") та Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Сільська рада) в якому просив суд витребувати з незаконного володіння ПАТ "Львівгаз" на користь Районної ради наступне нерухоме майно: приміщення, адмінбудинок, будинок прохідної, будинок складу, будинок столярного цеху (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 33), загальною площею 1 171,7 кв. м по вул. Боршівській, 39 а у м. Перемишляни Львівської області; визнати недійсним та скасувати запис державного реєстратора Сільської ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.07.2016 № 15663268 про право приватної власності ПАТ "Львівгаз" на зазначене нерухоме майно.

У серпні 2017 року ПАТ "Львівгаз" звернулося до Господарського суду Львівської області з зустрічним позовом до Районної ради, третя особа без самостійних вимог, на стороні відповідача - Сільська рада про визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Перемишляни, вул. Боршівська, 39 а та складається із: приміщення, адмінбудинку, будинку прохідної, будинку складу, будинку столярного цеху.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.08.2017 (суддя Манюк П.Т.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 (колегія суддів: Якімець Г.Г., Бойко С.М., Бонк Т.Б.), зустрічну позовну заяву ПАТ "Львівгаз" повернуто без розгляду.

Судові рішення мотивовано сплатою позивачем за зустрічним позовом судового збору у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", що відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017) є підставою для повернення зустрічної позовної заяви без розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

20.09.2017 ПАТ "Львівгаз" подало касаційну скаргу в якій зазначає про те, приписами статті 55 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) предмет спору про визнання права власності не віднесено до категорій майнових спорів, тому ним було сплачено судовий збір у розмірі 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб, як встановлено вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" для вимог немайнового характеру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ "Львівгаз" просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для розгляду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу Заступник прокурора Львівської області просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до статті 60 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (пункт 3 частини 1 статті 57 ГПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 44 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

За змістом статті 3 Закону України "Про судовий збір" об'єктами справляння судового збору є, зокрема, позовна заява та інша заява, передбачена процесуальним законодавством; апеляційна і касаційна скарги на судові рішення, заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заява про скасування рішення третейського суду, заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 цієї норми встановлено розміри ставок судового збору залежно від документа і дії, за яку він справляється, та платника судового збору.

Так, за змістом пункту 1 частини 2 цієї статті за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах (частина 5 статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 55 ГПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребовується.

Як встановлено місцевим господарським судом, вартість спірного нерухомого майна відповідно до висновку про вартість майна від 30.12.2016 становить 3 284 980 грн.

Пленум Вищого господарського суду України у пунктах 2.2.1, 2.10 постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини 5 статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Отже, заявлені позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є вимогами майнового характеру, тому звертаючись із зустрічним позовом ПАТ "Львівгаз" повинно було сплатити судовий збір у розмірі 49 274,70 грн, натомість позивачем було сплачено лише 1 600 грн судового збору, як за вимогу немайнового характеру, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 1 статті 55 ГПК України.

Не подання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позову без розгляду (пункт 4 частини 1 статті 63 ГПК України).

За таких обставин, встановивши, що позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", суди правильно застосували положення пункту 4 частини 1 статті 63 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та обґрунтовано повернули зустрічну позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги ПАТ "Львівгаз" про те, що заявлені ним вимоги є вимогами немайнового характеру не відповідають вимогам статті 55 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), тому відхиляються судом, як безпідставні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 та ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 914/882/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір