ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.2018р. Справа №905/7/18

за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі

Мирноградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Мирноград

до відповідача Комунального підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 7361793,88 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Мирноградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Мирноград, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ, про стягнення заборгованості в сумі 7361793,88 грн., у тому числі основний борг в сумі 6754065,66 грн., інфляція в сумі 94947,96 грн., три проценти річних в сумі 24422,17 грн. та пеня сумі 488358,09 грн.

26.02.2018р. до суду від позивача надійшла заява з перерахунком трьох процентів річних, інфляції та пені, зокрема, трьох процентів в сумі 23987,30 грн., інфляції в сумі 94947,96 грн., пені у сумі 461314,71 грн.

Відповідно до ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, враховуючи фактичну зміну позивачем розміру раніше заявлених інфляції, трьох процентів річних та пені, суд розцінює заяву позивача, що надійшла до суду 26.02.2018р., саме як заяву про зменшення позовних вимог.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №67 від 30.12.2016р. в частині своєчасної оплати вартості наданих протягом лютого 2016р.- листопада 2017р. послуг.

Відповідач надав відзив на позовну заяву №012/200 від 12.02.2018р., в якому визнав позов частково у розмірі основного боргу в сумі 6754065,66 грн. Одночасно, щодо решти позовних вимог відповідачем заявлено про звільнення його від сплати інфляції в сумі 94947,96 грн., трьох процентів річних в сумі 24422,17 грн. та пені сумі 488358,09 грн., у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території, на якій відповідач надає послуги. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» накладено мораторій на виконання договірних зобов'язань та на нарахування пені та штрафу на основну заборгованість із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Також відповідач наголошує, про настання форс-мажорних обставин, які перешкоджають своєчасному виконанню договірних зобов'язань, про що надає висновок Донецької торгово-промислової палати №2256/12.12-03 від 20.08.2014р. та Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2503/05-4 від 20.08.2014р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

30.12.2016р. між сторонами був підписаний договір №67 на послуги з централізованого водовідведення, за умовами якого позивач (виробник) приймає і очищує стічні води відповідача (споживача) - усі види стічних вод, що утворились внаслідок діяльності відповідача після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі стічні води з території відповідача, а відповідач оплачує послуги з централізованого водовідведення виробників на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.2.1 договору виробник надає послуги централізованого водовідведення (п.1.1 договору) протягом усього періоду дії договору в межах обсягів передбачених п.2.4 цього договору.

Відповідно до п.2.2 договору виробник приймає і очищує стічні води споживача у межах узгоджених розрахункових обсягів та гранично-допустимих концентрацій забруднювальних речовин, в т.ч. об'ємів стічних вод, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території 9далі-поверхневі стічні-води), і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення споживача та/або виробника, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення.

У п.2.4 договору сторонами погоджений розрахунковий обсяг стічних вод: у січні 2017р. - 206,6 куб.м., у лютому 2017р. - 189 куб.м., у березні 2017р. - 206,6 куб.м., у квітні 2017р. - 206,6 куб.м., у травні 2017р. - 206,6 куб.м., у червні 2017р. - 220,5 куб.м., у липні 2017р. - 220,5 куб.м., у серпні 2017р. - 220,5 куб.м., у вересні 2017р. - 206,6 куб.м., у жовтні 2017р. - 208,3 куб.м., у листопаді 2017р. - 208,3 куб.м., у грудні 2017р. - 208,3 куб.м.

Відповідно до п.2.8 договору кількість прийнятих виробником від споживача в розрахунковому місяці стічних вод оформляється двостороннім актом, завіреним підписами представників сторін та печаткою або штампом, один раз на місяць не пізніше 25 числа поточного місяця. При необґрунтованій відмові споживача від підписання двостороннього акта, виробник складає односторонній акт, один примірник якого разом із платіжними документами в 3-и-денний строк направляється споживачу як підстави для сплати.

Згідно з п.4.2 договору на момент підписання договору виробником тариф на послуги водовідведення становить 3,71 грн. за 1 м.куб. (без ПДВ). На загальні суми нараховується ПДВ 20%.

Орієнтовна сума договору на дату його укладання становить 9306164 грн., ПДВ 20% 1861232,80 грн., всього з ПДВ 11167396,80 грн.

Цей договір набуває чинності при досягненні згоди з усіх істотних умов договору і діє з дати підписання договору сторонами по 31 грудня 2017 року включно (п.10.1 договору).

Як встановлено, сторонами у відповідності з умовами договору №67 на послуги з централізованого водовідведення від 30.12.2016р. складено та підписано акти №67 від 26.01.2017р., №67 від 27.02.2017р., №67 від 29.03.2017р., №67 від 27.04.2017р., №67 від 29.05.2017р., №67 від 30.06.2017р., №67 від 26.07.2017р., №67 від 25.08.2017р., №67 від 25.09.2017р., №67 від 25.10.2017р., №№67 від 27.11.2017р., в яких було зазначено кількість прийнятих стоків.

Крім цього, позивачем також було складено рахунки за період з січня 2017р. по листопад 2017р., згідно яких вартість наданих позивачем відповідачу послуг становить 66754065,66 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 4.6 договору встановлено, що остаточний розрахунок за надані послуги за поточний місяць споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту (акту-рахунку) платіжним дорученням, з урахуванням здійсненої передоплати, не пізніше ніж 3 банківських дні після підписання акту (акту-рахунку).

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість наданих позивачем послуг:

- за січень 2017р. в строк до 03.02.2017р.;

- за лютий 2017р. в строк до 06.03.2017р.;

- за березень 2017р. в строк до 06.04.2017р.;

- за квітень 2017р. в строк до 04.05.2017р.;

- за травень 2017р. в строк до 02.06.2017 р.;

- за червень 2017р. в строк до 11.07.2017р.;

- за липень 2017р. в строк до 02.08.2017р.;

- за серпень 2017р. в строк до10.09.2017 р.;

- за вересень 2017р. в строк до 03.10.2017р.;

- за жовтень 2017р. в строк до 07.11.2017р.;

- за листопад 2017р. в строк до 01.12.2017р.

Як встановлено, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за надані послуги за договором №67 на послуги з централізованого водовідведення від 30.12.2016р. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Викладене підтверджується підписаним між сторонами будь-яких зауважень або заперечень актом звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2014р. по 01.12.2017р. станом на 01.12.2017р. за водовідведення, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 6754065,66 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення (з урахуванням заяви від 26.02.2018р.) три проценти річних в сумі 23987,30 грн. за період з 07.03.2017р. по 30.11.2017р. та інфляцію в сумі 94947,96 грн.

Розрахунок трьох процентів річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, щодо представленого позивачем розрахунку інфляційних витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений.

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити за отримані послуги за лютий 2017р. в строк до 06.03.2017р., за березень 2017р. в строк до 06.04.2017р., за квітень в строк до 04.05.2017р., нарахування позивачем інфляції за березень 2017р. за отримані послуги в лютому 2017р., за квітень 2017р. за отримані послуги в березні 2017р., за травень 2017р. за отримані послуги в квітні 2017р. є невірним.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 91029,50 грн. за період з квітня 2017р. по листопад 2017р., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 3918,46 грн. є неправомірною.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.6.1 договору за несвоєчасну оплату (несплату) послуг, у строки, передбачені пунктами 2.10, 4.5 та 4.6 цього договору, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, при цьому пеня нараховується за весь період прострочення боргу.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 07.03.2017р. по 30.11.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені (з урахуванням заяви від 26.02.2018р.) в сумі 461314,71 грн.

Розрахунок пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Заперечення відповідача проти позовних вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляції, викладені у відзиві на позовну заяву №№012/200 від 12.02.2018р., суд не приймає з огляду на наступне.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.3.1 РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв'язку між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобов'язаннями та на які вказано заявником.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2256/12.12-03 від 20.08.2014р. та Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2503/05-4 від 20.08.2014р.

Сертифікатом (висновком) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2503/05-4 від 20.08.2014р. засвідчено настання непереборної сили з 13 липня 2014 року Комунальному підприємству «Красноармійськводоканал» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Крім того, підставою настання таких обставин заявником зазначено неможливість починаючи з 13.07.2014р. провадження господарської діяльності у м. Красноармійськ Донецької області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосується справлення та сплати податків та обов'язкових платежів, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області.

Тобто, відповідач вказав на настання форс-мажорних обставин, безпосередньо, в частині подання Комунальним підприємством «Красноармійськводоканал» звітів щодо податків та обов'язкових платежів.

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2256/12.12-03 від 20.08.2014р., що є належним доказом настання форс-мажорних обставин до дати внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в частині доказової бази цих обставин, засвідчує настання для Комунального підприємства «Красноармійськводоканал», який наразі перейменовано на Комунальне підприємство «Покровськводоканал» з 20.08.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобов'язань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Будь-яких застережень про неможливість відповідачем виконання договірних зобов'язань за договором №67 на послуги з централізованого водовідведення від 30.12.2016р. вищезазначений висновок не містить.

Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/неналежне виконання грошових зобов'язань за наведеним правочином.

Останні не можна розцінювати і як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України трьох процентів річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою, пов'язаною з виною боржника.

Посилання відповідача на ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суд також не приймає.

Зокрема, дія вказаної статті не розповсюджується на правовідносини з отримання послуг, які склалися між сторонами за договором на послуги з централізованого водовідведення від 30.12.2016р.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 3918,46 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є безпідставними, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 7330397,17 грн., у тому числі основний борг в сумі 6754065,66 грн., інфляція в сумі 91029,50 грн., три проценти річних в сумі 23987,30 грн. та пеня в сумі 461314,71 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім того, у зв'язку зі зменшенням позовних вимог судовий збір у розмірі 412,17 грн. згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 46, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Мирноградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Мирноград до Комунального підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ про стягнення заборгованості в сумі 7334315,63 грн., у тому числі основний борг в сумі 6754065,66 грн., інфляція в сумі 94947,96 грн., три проценти річних в сумі 23987,30 грн. та пеня сумі 461314,71 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Покровськводоканал» (85300, Донецька обл., м.Покровськ, вул.Шевченко, буд.90, р/р 8212 в філії ДОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106, ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Карла Лібкнехта, 177а, ) в особі Мирноградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85320, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Соборна, буд.40, р/р 2403 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 335496, ) основний борг в сумі 6754065,66 грн., інфляцію в сумі 91029,50 грн., три проценти річних в сумі 23987,30 грн. та пеню сумі 461314,71 грн., всього заборгованість в сумі 7330397,17 грн., судовий збір у сумі 109955,98 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Карла Лібкнехта, 177а, ) в особі Мирноградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85320, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Соборна, буд.40, р/р 2403 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 335496, ) з державного бюджету України судовий збір в сумі 412,17 грн., сплачений згідно платіжного доручення №642 від 22.12.2017р.

В судовому засіданні 19.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 19.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина