ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/2685/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді                                         Никифорчука М.І.

при секретареві                     Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2685/16:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „МРІЯ-2” (вул.В.Терешкової,21,Одеса,Одеська область,65078)

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (вул.В.Арнаутська,15,Одеса,Одеська область,65125)

про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю ”Мрія-2” (далі – Позивач) звернулось до регіонального відділення Фонду державного майна України в Одеській області (далі – Фонд) із позовом про визнання права власності на нежилу будівлю, яка розташована за адресою:м. Одеса, вул. Терешкової, 21, загальною площею 4916,7 кв.м, нежилу будівлю, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Базарна,92Б, загальною площею 181,2 кв.м., нежилі будівлі, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Костанді,33 загальною площею 2140,1 кв.м. (далі – Майно) посилаючись на те, що ним зроблені певні поліпшення вказаних приміщень у зв’язку з чим утворилась нова річ.

Відповідач з вимогами не згоден з підстав викладених у відзиві на позов.

Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Волков Р.В.) від 03.10.2016 р. прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі № 916/2685/16.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21 листопада 2016р. у справі № 916/2685/16 призначено судову будівельну-технічну експертизу, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

На вирішення експертів поставлені наступні питання:

1) Яка фактична вартість поліпшень, здійснених ТОВ „Мрія-2” під час оренди цілісного майнового комплексу Державного побутового підприємства „НЕФОН”?

2) Яка фактична вартість майна ЦМК ДПП „НЕФОН”, у тому числі державного майна дитячого закладу оздоровлення „Казковий”?

3) Чи можливо виділити в натурі частку цілісного майнового комплексу Державного побутового підприємства „НЕФОН”:

- нежила будівля, яка розташована за адресою:м. Одеса, вул. Терешкової, 21, загальною площею 4916,7 кв.м;

- нежила будівля, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Базарна,92Б, загальною площею 181,2 кв.м.;

- нежилі будівлі, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Костанді,33 загальною площею 2140,1 кв.м.

У зв'язку з поверненням справи № 916/2685/16 з експертної установи для розгляду клопотання експерта, приймаючи до уваги перебування судді Волкова Р.В. з 07.02.2017р. на тривалому лікарняному, за розпорядження керівника апарату суду № 482 від 26.04.2017р., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2685/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2017р., справу № 916/2685/16 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Никифорчуку М.І.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28 квітня 2017р. суддя Никифорчук М.І. прийняв справу № 916/2685/16 до свого провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2017р. провадження у справі № 916/2685/16 поновлено з 15.01.2018р. та призначено справу до розгляду на "15" січня 2018 р. о 15:20.

Ухвалою суду від 15.01.2018р. справу № 916/2685/16 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В засіданні суду 07 березня 2018р. за правилами ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

За ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За ст. 74 цього ж кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 цього ж кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 цього кодексу передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 цього ж кодексу визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 цього ж кодексу визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 80 цього кодексу передбачає подачу доказів учасників справи безпосередньо до суду.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій –це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного Кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ст.525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1,2 ст.530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.193 Господарського Кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як випливає із змісту вимог предметом, даного позову є вимоги орендаря (Позивача) до орендодавця (Фонду) про визнання права власності на нерухоме Майно у зв'язку із здійсненням невід'ємного поліпшення орендованого майна комунальної власності за згодою орендодавця у зв’язку з чим, на думку Позивача, утворилась нова річ.

Положеннями ч. 3 ст. 773 Цивільного кодексу України визначено, що наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абзацом 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

За ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у разі, якщо внаслідок здійснених наймачем поліпшень орендованого майна було створено нову річ, тобто річ, яка має істотно інші ознаки у порівнянні з попереднім об'єктом найму, то наймач стає її співвласником, якщо інше не передбачено договором оренди або законом.

Згідно висновку експерта №273/16 від 04.12.2017р. вартість всіх поліпшень будівель та споруд дитячого закладу оздоровлення «Казковий», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, 33 в грошовому вираженні в цінах, які еквівалентні дійсній ринковій вартості в цілому становить 5474676грн.та ввідсотковому вираженні складають 70%.

Крім того слід зазначити, що в результаті виконаних поліпшень призвело до покращення фізичного (технічного) стану будівель та його споживчих якостей, а саме улаштування в будівлях опалення, що дозволило використання будівель протягом усього року.

Ринкова вартість нежитлової будівлі (адміністративно - побутового корпусу) загальною площею 4916,7м2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 21 складає: 11193672 (одинадцять мільйонів сто дев’яносто три тисячі шістсот сімдесят дві гривні)

Ринкова вартість будівель та споруд дитячого закладу оздоровлення «Казковий», загальною площею 2140,1м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, 33 складає: 7868552 (сім мільйонів вісімсот шістдесят вісім тисяч п’ятсот п’ятдесят дві гривні).

Крім цього, стосовно третього питання, експерт вказує, що В результаті натурного обстеження встановлено, що нежитлова будівля загальною площею 4916,7м2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 21, нежитлова будівля загальною площею 181,2м2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 92-б та будівлі і споруди дитячого закладу оздоровлення «Казковий» загальною площею 2140,1м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, 33, використовуються як окремі об’єкти нерухомості для господарської діяльності та є окремо індивідуально визначеним майном, а отже кожен вищезазначений об’єкт може бути виділений в натурі як окремий об’єкт.

Згідно ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З висновку експерта вбачається, що позивач здійснив певні поліпшення вказаних приміщень, при цьому, суд вважає, що внаслідок здійсненого позивачем поліпшення шляхом реконструкції нежилого приміщення, нової речі створено не було, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд прийшов до такого висновку.

Збільшення вартості орендованого майна, комерційної привабливості, майбутньої економічної вигоди від об'єкту, а також поліпшення технічного, фізичного, функціонального стану приміщень, не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі, оскільки проведення реконструкції шляхом перепланування та технічного переобладнання орендованого приміщення не створює нову річ, а лише його поліпшує.

Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі.

Випадки здійснення поліпшень без створення нової речі врегульовані ч.ч. 2, 3 ст. 778 ЦК України та ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої встановлено, що орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди.

Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Така ж думка висловлена Вищим господарським судом України у Постанові від 29 березня 2017 року у справі № 909/1179/15, яка є чинною, та на яку посилається відповідач у своїх запереченнях проти позову. Вказаною постановою касаційна інстанція сформувала та сформулювала практику застосування норм закону щодо здійсненних поліпшення орендованого майна, здійснених орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця.

З приведеного, на думку суду, випливає однозначний висновок, що позивач, як орендар вказаних приміщень у даному випадку має права лише на компенсацію йому вартості поліпшень орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Крім того, повертаючись до ст. 778 ЦК України суд зазначає, що якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Тобто навіть якщо позивачем і була б створена нова річ в результаті поліпшення, то він може бути лише співвласником такого майна в якійсь частині, а не власником.

Як свідчать матеріали, протягом строку розгляду справи позивач не змінював позовні вимоги з визнання права власності на все вказане майно на частку зазначеного майна.

П.2.2 Договору передбачає, що передача підприємства в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно.

Крім цього, пунктом 10.7 Договору передбачено, що у разі приватизації орендованого майна невід’ємні поліпшення, здійснені орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від майна підприємства без заподіяння йому шкоди, підлягають компенсації згідно чинного законодавства.

Отже, вказаним договором визначено лише право орендаря на компенсацію йому вартості поліпшень орендованого майна, а не право орендаря претендувати на власність цього майна внаслідок здійсненого поліпшення.

Аналізуючи наведене у сукупності суд вважає вимоги позивача такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відтак, вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, недоведеними наявними у справі доказами і тому, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 73,74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову – відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 07.03.2018р.

Повний текст рішення складений та підписаний 12 березня 2018 р.

Суддя М.І. Никифорчук