РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2018Справа № 910/22591/17

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Лиськов М.О.,

при секретарі судового засідання Бородині В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району"

про стягнення 709 136,78 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Мануілова А.В. (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 28.02.2018 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району" (далі - відповідач) про стягнення 709 136,78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22591/17 та призначено розгляд справи на 17.01.2018 року.

05.01.2018 від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2018

В судове засідання призначене 17.01.2018 представник позивача з'явився. Представник відповідача не з'явився.

Ухвалою суду від 17.01.18 постановлено розгляд справи № 910/22591/17 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2018.

13.02.2018 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

20.02.2018 представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

В судове засідання, призначене на 14.02.2018 з'явився представник позивача, надав пояснення щодо всіх необхідних дій, передбачених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача зазначив суду, про те, що заяв і клопотань не має і те, що ним вчинені всі необхідні дії, вчинення яких передбачене Господарським процесуальним кодексом України у підготовчому провадженні, в зв'язку з чим просив суд розглянути справу по суті.

В судове засідання, призначене на 14.02.2018, представник відповідача не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті на 28.02.2018.

В судове засідання, призначене на 28.02.2018 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 28.02.2018, представник відповідача не з'явився.. Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, у судове засідання представників не направлено, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерна компанія "Київводоканал" та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація - 112" Голосіївської районної в м. Києві ради, яке перейменоване на Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району" був укладений договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за №06439/2-01.

Згідно з п.1.1. Договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого відповідачем дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м.Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65, які втратили чинність у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 року, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 3.3.5 Договору абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Пунктом 3.4.1. Договору передбачено, що абонент має право попередньої оплати послуг (для бюджетних організацій не більше ніж за один місяць) в розмірі 70% від витрати води за попередній місяць. При здійсненні попередньої оплати абонент обов'язково зазначає про це у платіжному дорученні в призначенні платежу.

Відповідно до п.2.2.4. Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Відповідач зобов'язання з оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2012 по 31.03.2013 належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивач у звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2014 року у справі №910/12086/13 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 007 455 грн. 70 коп. заборгованості, 767 грн. 44 коп. інфляційних втрат, 19 259 грн. 15 коп. трьох відсотків річних, 57 602 грн. 70 коп. пені, 50 372 грн. 79 коп. 5 % штрафу та 22 709 грн. 16 коп. витрат на сплату судового збору. В іншій частині позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а скарга без задоволення.

Вказаним рішенням встановлено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1 007 455 грн. 70 коп.

Згідно з ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 1 007 455 грн. 70 коп. має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

02.12.2016 КП «ЖЕО-103» погашено заборгованість у справі № 910/12086/13 у сумі 1 158 166, 94 грн., що підтверджується банківською випискою.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат в сумі 648 599,85 грн. за період з 01.12.2014-01.12.2016. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та прийшов до висновку про правильність наданого розрахунку.

Позивачем також здійснено нарахування 3% річних в сумі 60 536,93 грн. за період з 01.12.2014-01.12.2016. Судом перевірено правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 60 536,93 грн. 3 % річних.

Водночас, у своїх письмових поясненнях відповідач, на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції діючої на дату подачі позовної заяви) та ст.233 Господарського кодексу України, просив зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій у зв'язку з тяжким фінансовим становищем підприємства.

Однак, згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, нараховані до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, а відтак вимога останнього про зменшення штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129 ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 112 Голосіївського району" (03040, м. Київ, вул. Деміївська, будинок 33, ) на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-а, ) 648 599 грн. 85 коп. - інфляційні втрати, 60 536 грн. 93 коп. - 3 % річних та 10 637 грн. 05 коп. - витрати по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 12.03.2018 року.

Суддя М.О. Лиськов