УХВАЛА

м. Київ

15.03.2018Справа № 910/18829/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрокат"

про стягнення 98 000,00 грн., -

За розглядом скарги Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот"

на дії та бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників справи:

від позивача (скаржника): Бачурін П.П. (представник за довіреністю № 1-1-18/17 від 22.01.2018р.);

від відповідача (боржника): не з'явились;

від органу ДВС: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрокат" (відповідач) суми в розмірі 98 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016р. (повне рішення складено 28.11.2016р.) у справі №910/18829/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрокат" на користь Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" 98 000,00 грн. суми основного боргу та 1 470,00 грн. судового збору.

09.12.2016р. Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ на виконання вказаного судового рішення.

27.02.2018р. до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" на дії та бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з примусового виконання наказу суду від 09.12.2016р. у даній справі, відповідно до якої скаржник просить суд визнати неправомірними дії органу виконання судових рішень щодо ненаправлення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, щодо ненаправлення стягувачу постанови про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, щодо неповернення стягувачу виконавчого документа, визнання неправомірною бездіяльності органу виконання судових рішень щодо розгляду ненадання відповіді на скаргу № 06-12/1 від 05.01.2018р. на незаконність дій працівників Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та зобов'язання останнього надати стягувачу постанову, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа.

Скарга позивача мотивована тим, що, на його думку, органом виконання судових рішень порушуються його права як сторони виконавчого провадження (стягувача), оскільки державним виконавцем, попри звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження ще 26.01.2017р., до цього часу не надіслано повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа у даній справі, не розглянута скарга № 06-12/1 від 05.01.2018р. на незаконність дій працівників органу ДВС.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2018р. розгляд скарги Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" на дії та бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у даній справі призначено на 15.03.2018р.

При цьому, вказаною ухвалою, зокрема, скаржнику запропоновано у строк до п'яти днів з дня її вручення, але не пізніше 14.03.2018р. надати суду матеріали виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 09.12.2016р. у даній справі.

В судове засідання 15.03.2018р. представники боржника та органу ДВС не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та їх неявка відповідно до ст. 342 ГПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що позивач своїм правом на надання матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 09.12.2016р. у даній справі у визначений судом строк не скористався.

В судовому засіданні 15.03.2018р. представником скаржника подано копію листа (відповіді на скаргу) органу ДВС № 1138 від 20.02.2018р., який позивач просив суд долучити до матеріалів справи, при цьому, представник скаржника вказував на те, що за приписами чинного процесуального кодексу не передбачено обов'язкове оформлення письмового клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Згідно ч. ч. 1, 8, 10 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

З урахуванням викладеного, за відсутності належним чином оформленого клопотання про долучення копії листа органу ДВС № 1138 від 20.02.2018р. до матеріалів справи, пропуску строку для подачі письмового доказу, відсутність поважних причин пропуску такого строку, вказаний доказ до розгляду судом не приймається.

В судовому засіданні 15.03.2018р. представник стягувача підтримав доводи скарги та просив суд її задовольнити.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення представника позивача у відкритому судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату прийняття рішення суду та видачі наказу суду).

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України в редакції станом на дату прийняття рішення суду та видачі наказу суду).

15.12.2017р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ч. 1 ст. 327 якого виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03р. стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як зазначає позивач, 26.01.2017р. він звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу суду від 09.12.2016р. у даній справі.

При цьому, надані позивачем матеріали скарги не містять будь-яких доказів на підтвердження направлення заяви про відкриття виконавчого провадження з оригіналом виконавчого документу у даній справі на адресу органу ДВС.

Матеріали скарги також не містять належних доказів направлення скарги № 06-12/1 від 05.01.2018р. на незаконність дій працівників органу ДВС на адресу останнього, як-то: належним чином засвідчена копія опису-вкладення у цінний лист, фіскальний чек, тощо.

При цьому, долучена до скарги копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не свідчить про направлення стягувачем та отримання органом ДВС саме вказаної позивачем скарги, а як було зазначено вище копія листа (відповіді на скаргу) органу ДВС № 1138 від 20.02.2018р. не приймається судом до розгляду та врахування при вирішенні даної скарги, оскільки такий доказ подано з порушення встановленого процесуальним кодексом порядку.

Судом також досліджено долучену до матеріалів скарги роздруківку з автоматизованої системи виконавчого провадження та не визнано її належним доказом, на підставі якого не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування при розгляді скарги.

Будь-яких інших доказів (матеріалів виконавчого провадження) в обґрунтування своєї скарги позивачем до матеріалів справи не надано.

Як вказувалось вище, скаржником заявлено вимоги про визнання неправомірними дій органу виконання судових рішень щодо ненаправлення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, щодо ненаправлення стягувачу постанови про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, щодо неповернення стягувачу виконавчого документа, визнання неправомірною бездіяльності органу виконання судових рішень щодо розгляду ненадання відповіді на скаргу на незаконність дій працівників та зобов'язання надати стягувачу постанову, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, питання щодо відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання врегульовано ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", натомість питання щодо повернення виконавчого документа стягувача передбачено ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату видачі наказу та звернення до органу ДВС з відповідною заявою), тобто вимоги стягувача стосуються різного правового регулювання дій органу державної виконавчої служби.

З урахуванням викладеного, за відсутністю в матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження, суд не може дійти обґрунтованого висновку про порушення органом ДВС прав стягувача як сторони виконавчого провадження у зв'язку зі здійсненням виконавчих дій з примусового виконання судового рішення у даній справі.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За висновками суду, стягувач, який не отримав задоволення своїх вимог був не позбавлений свого права контролювати хід виконавчого провадження та вчиняти необхідні дії для виконання судового рішення, доказів чого, зокрема, звернення до органу ДВС з відповідними заявами про вчинені виконавчі дії та прийняті рішення, надання суду відповідних матеріалів виконавчого провадження у встановлений судом строк, тощо суду не надано.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Скаржником у встановленому законом порядку не доведено суду порушення державним виконавцем його прав як сторони виконавчого провадження, відтак вимоги 1-4, викладені у скарзі не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання органу державної виконавчої служби надати стягувачу постанову, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа, суд також відзначає, що при розгляді скарг на дії (рішення) або бездіяльність органу державної виконавчої служби суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, а тому зобов'язання державного виконавця винести ту чи іншу постанову буде підміною судом його обов'язків, що є недопустимим та в будь-якому разі унеможливлює задоволення скарги в цій частині вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, вимоги скаржника є необґрунтованими належним чином, а тому в задоволенні скарги на дії та бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві належить відмовити.

При цьому, суд відзначає, що скаржник не позбавлений у встановленому законом порядку повторно звернутися до суду зі скаргою на дії та/або бездіяльність органу ДВС, проте при наступному зверненні до суду скаржникові необхідно врахувати визначений ч. 1 ст. 341 ГПК України строк для звернення з такою скаргою.

Керуючись ст. ст. 234, 339 - 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі Філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" на дії та бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі №910/18829/16 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 16.03.2018р.

Суддя Морозов С.М.