РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.03.2018Справа № 910/19504/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс»
до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар»
про визнання права та визнання відсутнім права

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаШубак О.І. - адвокат
від відповідача-1Видюк Д.В. - представник
від відповідача-2не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» про:

- визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» сплатити суму боргу за кредитним договором від 04.04.2012 №4Д12105И в розмірі 76593943,52 грн.;

- визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» сплатити суму боргу за кредитним договором від 04.04.2012 №4Д12105И в розмірі 76593943,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору поруки від 08.11.2016 виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за кредитним договором 4Д12105И від 04.04.2012, проте позивач стверджує, що відповідачами не визнається факт погашення такої заборгованості та переходу до поручителя прав вимог за кредитними зобов'язаннями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/19504/17 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 вирішено справу №910/19504/17 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 21.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.03.2018.

Відповідач-1 проти позову заперечує. У відзиві на позов, який надано до справи 30.11.2017, відповідач-1 зазначає, що звертаючись до суду з указаним позовом позивач обрав неефективний спосіб правового захисту, а також не довів в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними зі сторони визначених відповідачів.

Відповідач-2 відзиву на позов не надав. Явку повноважних представників у судові засідання не забезпечив.

Оскільки поважності причин ненадання відзиву на позов відповідач-2 суду не повідомив, справа підлягає вирішенню судом за наявними в ній матеріалами на підставі положень ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.03.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» (надалі - поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - кредитор) було укладено договір поруки №4Д12105И/П (надалі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дізар» (надалі - боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 04.04.2012 №4Д12105И (далі - Кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 1;

- кредитним договором від 17.02.2014 №4Д14164И (далі - Кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 2;

- кредитним договором від 20.02.2015 №4Д15063И (далі - Кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 3;

- кредитним договором від 19.04.2013 №4Д13256И (далі - Кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 4;

- кредитним договором від 23.08.2013 №4Д13521И (далі - Кредитний договір 5), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 5.

За правовою природою договір №4Д12105И/П від 08.11.2016 є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з п. 2 Кредитного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 4 Договору, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.11.2016 ним на виконання умов Договору поруки в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» по кредиту та відсоткам за кредитним договором №4Д12105И/П від 04.04.2012 платіжним дорученням №10 було сплачено на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 76593943,52 грн, а тому до позивача в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за вказаним кредитним договором.

За таких обставин, позивач вказує на наявність підстав для визнання за ним право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» сплати заборгованості у розмірі 76593943,52 грн за вищевказаним кредитним договором, а також визнння відсутнім права у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» вимагати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізар» сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 76593943,52 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Відповідачем-1 не заперечується факт укладення Договору поруки №4Д12105И/П від 08.11.2016, отримання коштів від позивача в сумі 76593943,52 грн згідно з платіжним дорученням №10 від 09.11.2016, зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків (як це передбачено умовами Договору поруки), а також не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Д12105И/П.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» коштів у розмірі 76593943,52 грн в рахунок погашення заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» за кредитним договором №4Д12105И від 04.04.2012 позивачем не надано.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів не доведено, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76 - 80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.03.2018

Суддя Ю.М. Смирнова