РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2018 Справа № 910/23598/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02192, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

про стягнення 8 101 ,04 грн.

Суддя Бондаренко Г. П.

Секретар Бабаджанян М. Б.

Представники сторін: не прибули;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 29 грудня 2017 року від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) надійшла позовна заява № 28/1 від 27.12.2017 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 8 101 ,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином свого обов'язку по договору поставки № 21/01-16 від 21.01.2016 року, в зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8 101,04 грн., з яких: 6 896,20 грн. - основного боргу, 817,15 грн. - штрафні санкції, 98,05 грн. - 3% річних, 289,64 грн. - інфляційна складова боргу, а також судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1 600, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2018 у справі № 910/23598/17 позовну заяву № 28/1 від 27.12.2017 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 8 101,04 грн. залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 10.01.2018 від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній зазначив про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до відповідача з таким самих підстав; офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти відповідача позивачу не відомі, а адреса електронної пошти у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відсутня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи № 910/23598/17 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та розгляд справи призначено на 30.01.2018.

Через відділ діловодства суду 24.01.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні 30.01.2018 Судом розгляд справи було відкладено на 13.03.2018 через відсутність доказів повідомлення відповідача про розгляд справи, про що було винесено відповідну ухвалу.

В судове засідання 13.03.2018 учасники справи не прибули, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах позивача по суті справи, Суд:

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи підтверджено, що 21.01.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як покупцем був укладений договір №21/01-16 поставки продукції (далі за текстом - договір) на постачання в порядку та строки, вказані у даному договорі поставки, товару в певній кількості і якості відповідно до накладних.

Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_1 зобов'язався постачати та передати у власність покупцю - ФОП ОСОБА_2 товар, а покупець зобов'язувався прийняти товар та своєчасно здійснювати оплату (п. 1.1. договору).

ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором виконав, обумовлений сторонами договору товар поставив, що підтверджується видатковою накладною № 0000017 від 25.01.2016 на суму 4 713, 00 грн., видатковою накладною № 0000272 від 03.10.2016 на суму 3 039,00 грн. та видатковою накладною № 0000082 від 07.04.2017 на суму 2 444, 20 грн., а всього на суму 10 196, 20 грн.

Вказаний товар був прийнятий відповідачем, яким жодних зауважень щодо кількості та якості товару не заявлено.

Відповідно до п. 2.2. договору покупець зобов'язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах: оплатити всю суму, яка вказана у відповідній накладній поступово, по мірі реалізації товару, але не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту початку перебігу строку. Моментом початку перебігу строку вважається підписання уповноваженим представником покупця накладної на партію товару.

Враховуючи, що перша партія товару по була поставлена 25.01.2016, а остання 07.04.2017, отже станом на момент розгляду справи тримісячний строк оплати пройшов, строк оплати за поставлений товар, в будь-якому разі настав 07.07.2017.

Відповідач свої зобов'язання за щодо оплати поставленого товару не виконав, поставлений відповідно договору товар оплатив частково в сумі 3 300,00 грн.

Таким чином у ФОП ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_1 існує заборгованість за договором в сумі 6 896, 20 грн. Дана заборгованість виникла із зобов'язань, строк виконання яких настав, і доказів сплати такої заборгованості матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 6 896, 20 грн. основної заборгованості, 817, 15 грн. пені за період прострочення з 07.07.2017 по 27.12.2017, 289, 64 грн. інфляційних витрат за період прострочення з 07.07.2017 по 27.12.2017, 98, 05 грн. 3 % річних за період прострочення з 07.07.2017 по 27.12.2017.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ЦК України), ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 692 ЦК України внормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на суму 10 196, 20 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був оплачений частково на суму 3 300, 00 грн., станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 896, 20 грн. (10 196, 20 - 3 300, 00 = 6 896, 20), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 6 896, 20 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 6 896, 20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 2.2. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 6 896, 20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (далі за текстом - ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В п. 6.3. договору сторони врегулювали сплату пені покупцем за невиконання умов розділу 2 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення прострочення оплати за поставлений товар.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару за загальний період з 07.07.2017 по 27.12.2017 та визнано арифметично вірним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат визнається судом арифметично вірним, відповідно з відповідача підлягає стягненню за загальний період з 07.07.2017 по 27.12.2017 3 % річних в сумі 98, 05 грн. та інфляційних втрат в сумі 289, 64 грн.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг у розмірі 6 896, 20 грн., пеня за порушення строків оплати в розмірі 817, 15 грн., 3 % річних у розмірі 98, 05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 289, 64 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02192, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02192, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) основний борг у розмірі 6 896 (шість тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 20 коп., пеня в розмірі 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 15 коп., 3 % річних у розмірі 98 (дев'яносто вісім) грн. 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 289 (двісті вісімдесят дев'ять) грн. 64 коп. та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.03.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко