ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018м. ДніпроСправа № 904/9301/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А. за участю секретаря судового засідання Гриценко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я", м. Дніпро

про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №5133-К-О від 09.03.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №б/н від 01.02.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору від 28.10.2016 № DNHSLON06915, що укладений між позивачем та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" з моменту його укладання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір про внесення змін до кредитного договору підписано з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 з перевищенням наданих йому повноважень на підставі довіреності № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015.

Ухвалою господарського суду від 01.11.2017 порушено провадження у справі та призначено її розгляд у засіданні 28.11.2017.

28.11.2017 відповідач продав до суду клопотання про витребування доказів, яким просив суд витребувати у позивача копію кредитної документації (справи) Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря» по кредитному договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016 для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2017 розгляд справи відкладений на 19.12.2017, у зв'язку з необхідністю надання сторонами витребуваних судом документів.

19.12.2017 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти позову заперечує, посилаючись на те, що оспорюваний позивачем договір від 13.12.2016 про внесення змін до кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016 зі сторони банку підписаний одним із керівників банку першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного vip-бізнесу, бізнесу великих і vip-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 У даному випадку повноваження ОСОБА_3 визначені не лише довіреністю, на яку є посилання в преамбулі договору від 13.12.2016, а й п. 9.4.6.2. Статуту банку, яким передбачено право Першого Заступника Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 (чотирьомстам тисячам) доларів США, вчиняти правочини (укладають договору, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж: 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену підпунктом 25 пункту 9.3.3. цього Статуту. Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, ОСОБА_4 або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень». Протоколом № 43 засідання ОСОБА_4 Позивача від 05.08.2016 прийнято рішення: «На підставі п.п. 25 п.п. 9.3.3. п. 9.3. Розділу 9 Статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови Правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших Заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку, а також: на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до Банку прав та обовязків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління Банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину)». Згідно Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31.12.2015 розмір активів позивача складав 258 611 000 000 грн. (двісті пятдесят вісім мільярдів шістсот одинадцять мільйонів гривень 00 копійок). Вказана інформація опублікована на офіційному сайті позивача, а також в офіційному виданні «Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» №155 (2409) від 16.08.2016. Відповідач зазначає, що 10% від розміру Активів позивача станом на 31.12.2015 складає 25 861000 000. Виходячи з вищевикладеного, Перший заступник Голови Правління - ОСОБА_3, станом на день укладення договору від 13.12.2016, мав право вчиняти угоди (правочини) щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000 грн., що є в межах суми Кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016, до якого внесено зміни Договором від 13.12.2016. Крім того, укладення спірного договору про внесення змін до кредитного договору та надання повноважень першому заступнику Голови правління ОСОБА_3 для підписання цього договору зі сторони банку погоджено з Кредитним комітетом позивача. За твердженням відповідача, підписантом з боку позивача (ОСОБА_3А.) не перевищено своїх повноважень при укладенні договору від 13.12.2016, а відповідач у взаємовідносинах з позивачем діяв добросовісно та проявивши розумну обачність перед підписанням договору від 13.12.2016 перевірив обсяг повноважень підписанта позивача - ОСОБА_3 шляхом отримання копії Протоколу ОСОБА_4 позивача. При цьому, відповідач зазначає, що згідно довіреності від 28.09.2015, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 мав право «Укладати угоди,........ та інші угоди із субєктами підприємницької діяльності, бюджетними, громадськими та іншими підприємствами, установами, організаціями». Тобто, за повноваженнями зазначеними у вказаній довіреності ОСОБА_3 мав повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначаються ліміти - розмір грошових коштів. Оспорюваним договором від 13.12.2016 не змінювався ліміт кредиту встановлений основним договором від 28.10.2016, усі внесені зміни не стосувались лімітів (розміру зобов'язань Банку), у зв'язку із чим виходячи з п. 5 довіреності, ОСОБА_3 мав необхідний обсяг повноважень на укладення (підписання) договору про внесення до кредитного договору змін, суть яких не стосується ліміту (розміру) кредиту. Просив в позові відмовити.

Ухвалою господарського суду від 19.12.2017 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання відкладене на 16.01.2018.

04.01.2017 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що не визнає обставини, викладені відповідачем у відзиві, оскільки доводи відповідача не відповідають приписам чинного законодавства. Так, норми як загальних нормативно-правових актів, які регулюють діяльність акціонерних товариств, так і спеціального законодавчого акту, який регулює діяльність банків, розрізняють правління банку як колегіальний орган, та керівників банку членів колегіального органу. Тобто, колегіальний орган та його члени є окремими суб'єктами та не можуть ототожнюватись. Згідно пп. 25 п. 9.3.3. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 мала повноваження встановлювати обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) виключно для Правління (як органу) та Голови Правління (як керівника банку). Встановлення подібних лімітів для будь-яких інших керівників, в т.ч. для Перших Заступників Голови Правління не входило до компетенції ОСОБА_4, а відтак ОСОБА_3 не міг вважатися особою, яка наділена відповідними повноваженнями на підставі вищевказаного рішення. Для наділення Перших Заступників правом діяти без довіреності було необхідне внесення змін безпосередньо до Статуту, що належить до виключної компетенції Загальних зборів, а не ОСОБА_4. Отже, рішення ОСОБА_4 від 05.08.2016., яким Першим Заступникам Голови Правління було надано повноваження діяти без довіреності, не може вважатися правомочним, оскільки в цій частині воно прямо суперечить Статуту позивача. Крім того, як вбачається зі змісту Протоколу Засідання ОСОБА_4 № 43 від 05.08.2016, було змінено ліміти на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню лише двома обєктами - рухомим та нерухомим майном банку. Отже, вищевказаним Рішенням не було збільшено ліміти на укладання правочинів, предметом яких є розпорядження грошовими коштами, які і є предметом оспорюваного договору. Разом з тим, зазначає, що засідання Кредитного комітету, яке відбулось 16.12.2016, є неправомочним, оскільки враховуючи наявний склад комітету, необхідний кворум для прийняття такого рішення був відсутній. Відповідно, рішення, прийняті за результатами такого засідання є неправомочними.

16.01.2018 відповідач надав заперечення проти відповіді на відзив позивача від 16.01.2018, в яких, зокрема, зазначив, що виходячи зі змісту ст. 13 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 154 Цивільного кодексу України та структури й змісту Статуту позивача, будь-які пункти/розділи/положення включені у Статут позивача (а не лише п. 9.3.3.) можуть визначати компетенцію (повноваження) ОСОБА_4 з тих чи інших питань. Таким чином, повноваження ОСОБА_4 позивача на встановлення ліміту повноважень Першого заступник Голови правління визначені у абзаці 2 пп. «А» п. 9.4.6.2 Статуту позивача. Посилання позивача на відсутність повноважень у ОСОБА_4 на прийняття рішень, викладених у Протоколі № 43 від 05.08.2016, зокрема в частині встановлення Ліміту повноважень для Перших Заступників Голови Правління, - не спростовує факту прийняття ОСОБА_4 такого рішення. Будь-які докази визнання недійсним вказаного Протоколу в цілому чи в частині позивачем не надані, що вказує на дійсність та чинність Рішення ОСОБА_4 Позивача, викладеного у Протоколі № 43 від 05.08.2016. Крім того, з урахуванням норм ч. 1, 5 ст. 139 ГК України, ст.. 177, ч. 2 ст. 181 ЦК України, грошові кошти є рухомим майном, а отже Протокол № 43 ОСОБА_4 ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.08.2016 встановлює ліміти на укладення та вчинення правочинів по розпорядженню в тому числі і грошовими коштами. Просив в позові відмовити.

Ухвалою господарського суду від 16.01.2017р. підготовче судове засідання відкладено на 15.02.2018р.

Ухвалою господарського суду від 15.02.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.03.2018.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря» (позичальник) укладено Кредитний договір № DNHSLON06915 (далі - Кредитний договір).

Вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (п. А 1 Кредитного договору).

Згідно п. А 2 Кредитного договору, ліміт цього Договору 33 500 000 грн., у тому числі на наступні цілі: в розмірі 33 500 000 грн. на реструктуризацію діючих кредитів шляхом рефінансування з частковою зміною валюти кредитування на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5., 2.2.12 цього Договору, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в п. 2.1.1. Договору, на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8. цього Договору.

Відповідно до п.А.3 Кредитного договору, термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до Договору). Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із значенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобовязань, термін повернення кредиту встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до Договору).

13.12.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Білозіря» укладено договір про внесення змін до Кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016р. (далі - Договір про внесення змін) (т. 1 а.с. 15-16), яким зміст Кредитного договору було викладено у новій редакції, та виключено умови щодо прав банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язань за Кредитним договором; щодо форми відсоткової ставки та порядку її зміни; щодо права банку на договірне списання коштів з рахунків позичальника в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором; щодо черговості зарахування коштів на погашення заборгованості; щодо порядку зміни та розірвання кредитного договору; змінено строки нарахування неустойки за порушення умов договору та строки позовної давності; в повному обсязі було виключено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Як вбачається з преамбули спірного договору, з боку позивача він укладався першим заступником голови правління банку - Керівника корпоративного VIP-Бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5, що діє на підставі Довіреності №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 28.09.2015 р. за реєстром № 2699 (т. 1 а.с. 17-18).

Пунктом 1 вказаної довіреності ОСОБА_3 уповноважений на укладання кредитних договорів, договорів на придбання майна, майнових прав та інших договорів (угод), пов'язаних із розміщенням коштів, за якими ПАТ КБ «ПриватБанк» приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угод про забезпечення ПАТ КБ Приватбанк зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000,00 (сімсот п'ятдесят тисяч) доларів США або еквівалента вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди.

Звертаючись із даним позовом, позивач вважає, що договір про внесення змін від 13.12.2016 до Кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016р. укладено ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, наданих йому ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., а саме: було укладено угоду, сума якої перевищила 750 000,00 доларів США або еквівалентну вищеназваній сумі у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди, оскільки, сума спірної угоди складає 33 500 000 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 13.12.2016 р. складає 1 280 036,49 доларів США.

З огляду на викладене, позивач вважає, що Договір про внесення змін до Кредитного договору підписано з боку Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» особою, яка не мала достатній обсяг повноважень на вчинення таких дій, що є недотриманням приписів статті 203 Цивільного кодексу України та підставою для визнання Договору про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016 недійсним в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність банк юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

За змістом статей 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Приписами ч. 1 ст. 42 Закону України Про банки і банківську діяльність до керівників банку віднесено: голову, його заступників та членів ради банку, голову, його заступників та членів правління банку, головного бухгалтера, його заступників, керівників відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до ч. 10 ст. 42 Закону України Про банки і банківську діяльність керівники банку зобов'язані діяти в інтересах банку, дотримуватись вимог законодавства, положень статуту та інших документів.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний Договір про внесення змін до Кредитного договору зі сторони банку підписано Першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами законодавства.

В даному випадку повноваження ОСОБА_3 визначені, як довіреністю, посилання на яку викладено в преамбулі Договору про внесення змін, так і Статутом банку, оскільки посада останнього належить до керівників банку в розумінні приписів ст.. 42 Закону України Про банку і банківську діяльність.

Так, за змістом п. 9.4.6.2 Статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк, в редакції на день вчинення оспорюваного договору, Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 (чотирьомстам тисячам) доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж: 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену пунктом 25 пункту 9.3.3 Статуту.

Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, ОСОБА_4 або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень.

Протоколом № 43 засідання ОСОБА_4 Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк від 05.08.2016 року (т. 1 а.с. 88) прийнято рішення:

На підставі п.п. 25 п.п. 9.3.3. п. 9.3. Розділу 9 Статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до Банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління Банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину).

Згідно Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року (а.с. 89-91) розмір активів ПАТ Комерційного банку Приватбанк складав 258 611 000 000,00 грн. Вказана інформація опублікована на офіційному сайті ПАТ КБ Приватбанк: https://static.privatbank.ua/files/sud/PB_GROUP_REPORT_Ua_Cy_UKR%20final%20signed.pdf.

Тобто, 10% від розміру активів позивача ПАТ КБ Приватбанк станом на 31.12.2015 року складає 25 861 000 000, 00 грн.

Таким чином, перший заступник Голови Правління ОСОБА_3 станом на день укладення Договору від 13.12.2016 мав право вчиняти угоди правочини щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000, 00 грн. (двадцять п'ять мільярдів вісімсот шістдесят один мільйон сто тисяч гривень 00 копійок), що є в межах суми Кредитного договору № DNHSLON06915 від 28.10.2016 р., до якого внесено зміни Договором від 13.12.2016 р.

Господарський суд зазначає, що Довіреність № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015 містить застереження про те, що за наявністю відповідного рішення Голови Правління, Правління, Кредитного Комітету або ОСОБА_7 ПАТ КБ Приватбанк, правочин може бути вчинений на суму, вказану у рішенні.

Відповідно до Протоколу кредитного комітету ПАТ КБ Приватбанк (т. 1 а.с. 96-103), укладення Договору про внесення змін до Кредитного договору та надання повноважень першому заступнику Голови правління ОСОБА_3 для підписання цього Договору зі сторони банку погоджено з Кредитним комітетом ПАТ КБ Приватбанк.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України Про банки і банківську таємницю банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Пунктом А2 Кредитного договору встановлено ліміт договору (розмір кредиту) у розмірі 33 500 000,00 грн.

Оспорюваним Договором внесено зміни до Кредитного договору, які не стосуються розміру кредитного ліміту, розмір якого визначено Кредитним договором № DNHSLON06915 від 28.10.2016, в редакції Договору від 13.12.2016.

Таким чином, укладаючи Договір від 13.12.2016 ОСОБА_3 не приймав рішення взяття банком на себе зобов'язань по наданню певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру ліміту договору (розміру кредиту) прийнято ще 28.10.2016 та зафіксовано у Кредитному договорі № DNHSLON06915 від 28.10.2016 р.

При цьому, за змістом довіреності від 28.09.2015 року, ОСОБА_3 має повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначається ліміт.

Посилання позивача, викладені у відповіді на відзив, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону.

Так, посилання позивача на відсутність повноважень у ОСОБА_4 на прийняття рішень, викладених у Протоколі № 43 від 05.08.2016, зокрема в частині встановлення Ліміту повноважень для Перших Заступників Голови Правління, - не спростовує факту прийняття ОСОБА_4 такого рішення. Будь-які докази визнання недійсним вказаного Протоколу в цілому чи в частині Позивачем не надані, що вказує на дійсність та чинність Рішення ОСОБА_4 Позивача, викладеного у Протоколі № 43 від 05.08.2016.

Також у відповіді на відзив позивач надає оцінку Протоколу Кредитного комітету позивача від 16.12.2016 та вказує на невідповідність складу Кредитного комітету внутрішньому документу позивача - Положенню про кредитні комітети в системі Банку, затвердженого наказом від 05.01.2016, та Керівництву по кредитним процедурам (корпоративні клієнти), затвердженого 19.10.2016.

Господарський суд зазначає, що відповідно до Розділу 1 «Загальні положення» Положенню про кредитні комітети в системі Банку, затвердженого наказом від 05.01.2016 - «Настоящее Положение о Кредитних комитетах в системе ПриватБанк определяет статус Кредитних комитетов всех уровней, их цели и задачи, состав, основние функции, права и ответственность членов комитетов, регламент роботи, а также взаимоотношения с подразделениями системи ПриватБанк».

Розділом 1 «Мета керівництва» «Керівництво по кредитним процедурам (корпоративні клієнти)», затвердженого 19.10.2016, встановлено, що «Настоящее Руководство по кредитним процедурам является внутрибанковским нормативним документом.........»

Таким чином, документи на які посилається позивач є внутрішньобанківськими нормативними документами, що запроваджені задля дотримання працівниками Банку власних процедур, які не поширюються на Клієнтів Банку. За вказаними документами не передбачено участі Клієнта у засіданні Кредитного комітету, і тим самим Клієнт (відповідач) в даному випадку позбавлений можливості перевірити повноваження осіб, які проводили засідання іменуючи себе «Кредитним комітетом», так само Клієнт не є тією особою яка має повноваження контролювати дотримання Банком власних внутрішніх процедур.

Відповідно до Розділу 5 Положення про кредитні комітети в системі Приватбанк (т.1, а.с. 144-150) відповідальність за реалізацію покладених на кредитні комітети функції покладається на Кредитні комітети, а не на Клієнтів Банку.

Як вбачається зі змісту Протоколу Кредитного Комітету від 16.12.2016, одним із його підписантів є Голова Правління Банку - ОСОБА_8

Відповідно до пп. «Е» п. 9.4.4. Статуту до Повноважень Голови Правління віднесено вчинення від імені Банку будь-яких правочинів, з урахуванням обмежень встановлених діючим законодавством та цим Статутом.

Пп. « 25» п. 9.3.3. встановлено, що ОСОБА_4 встановлює обмеження для Голови Правління на укладання угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами Банку.

Відповідно до Протоколу № 43 від 05.08.2016 ОСОБА_4 Позивача прийнято рішення, яким для Голови Правління, а не лише для підписанта оспорюваного правочину, встановлено на період з _05.08.2016 по 31.12.2019 р. (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину)в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності.

Таким чином, підписавши 16.12.2016 протокол Кредитного комітету - Голова Правління ОСОБА_8 схвалив оспорюваний правочин від імені позивача.

Положеннями ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України унормовано, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові по справі № 910/31610/15 від 12.07.2017, «...для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим ч. З ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст.ст. 203,241 ЦК України).

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність знати про це».

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Господарський суд констатує, що в ході розгляду справи відповідачем доведено, що підписант оспорюваного правочину з боку позивача мав необхідний обсяг повноважень на підписання оспорюваного правочину, які визначені Протоколом ОСОБА_4 № 43 від 05.08.2016, в чому відповідач переконався перед укладенням оспорюваного правочину.

Позивачем же не доведено наявності у підписанта від позивача - ОСОБА_3 обмежень у повноваженнях на вчинення оспорюваного правочину, так само і не доведено наявності кола обставин визначених ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України за яких обмеження повноважень має юридичну силу у відносинах із третіми особами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 07.03.18.