КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа№ 910/17821/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 14.12.2017

у справі № 910/17821/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант"

про стягнення 32919,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 у справі №910/17821/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 10183 (десять тисяч сто вісімдесят три) грн 84 коп. страхового відшкодування, 494 (чотириста дев'яносто чотири) грн 96 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд відкрити апеляційне провадження у даній справі, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 повністю, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також скаржником було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що він сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 22235,65 грн. Факт сплати підтверджується платіжним дорученням № ID-10863 від 01.12.2017. Відповідач стверджує, що у нього існує лише обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" було передано визначеному складу суду, а саме колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Власов Ю.Л., Буравльов С.І.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегією суддів було встановлено, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" була підписана представником Товариства Гнатюк Софією Вікторівною, повноваження якої зазначені в довіреності від 09.12.2017 №01/738-46.

Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ціну позову у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є малозначною.

Судом розглянуто клопотання скаржника про поновлення строку на подання апеляційної скарги, та визнані поважними зазначені в клопотанні причини пропуску даного строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17821/17 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" та призначено справу до розгляду на 27.02.2018.

В судове засідання 27.02.2018 представники позивача та відповідача не з'явились.

Ухвала, направлена судом за адресою сторін, була ними отримана, про що свідчать повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, а також те, що сторони у справі були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду належним чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

29.04.2017 в м. Києві по просп. Правди, 58 трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення автомобіля "Skoda Fabia" (д. н. НОМЕР_1), під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Volkswagen" (д. н. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_4.

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю "Skoda Fabia" (д. н. НОМЕР_1), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.01.2007 № 250533880.17.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія автомобіля "Volkswagen" (д. н. НОМЕР_2) - ОСОБА_4, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.06.2017 № 758/6772/17.

Згідно акту №БУ-К-00052 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля "Skoda Fabia" (д. н. НОМЕР_1) становить 32919,49 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.01.2007 № 250533880.17, на підставі заяви страхувальника, рахунку-фактури №БУК2-00052 від 09.05.2017, страхового акту №151944 від 11.05.2017, розрахунку суми страхового відшкодування, приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 32919,49 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5053 від 22.05.2017.

Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_4 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля "Volkswagen" (д. н. НОМЕР_2), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1955010 застрахована у відповідача (товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант"), а тому позивач просить суд стягнути з останнього виплачене страхове відшкодування у розмірі 32919,49 грн.

Судом встановлено, що під час розгляду справи у місцевому господарському суді відповідач частково сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 22235,65 грн. Факт сплати підтверджується платіжним дорученням № ID-10863 від 01.12.2017.

Отже, предметом спору у цій справі є сума у розмірі 10183,84 грн, що є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування і здійсненою страховою виплатою за полісом страхування відповідальності з відрахуванням франшизи. Фактично така різниця виникла у зв'язку з тим, що позивач за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а відповідач - з урахуванням цього коефіцієнта.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд, керуючись ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 9, 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 512, 993, 979 ЦК України, виходив з того, що до позивача в межах вищезазначеної суми потерпілому перейшло право вимоги, а у відповідача, як страховика цивільної відповідальності, виник обов'язок відшкодування страхового платежу, виплаченого позивачем у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку вказані збитки є меншими від ліміту відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.4 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Керуючись наведеними нормами законодавства, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) залучив аварійного комісара та здійснив страхову виплату у сумі вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Колегія суддів відзначає, що між сторонами у справі відсутній спір як щодо суми, необхідної для відновлення транспортного засобу, так і щодо права страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування.

Водночас, між сторонами існують розбіжності щодо розміру відшкодування, оскільки позивач вважає, що відповідач, як страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності, має йому відшкодувати повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу, а відповідач наполягає, що у нього існує лише обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Частинами 1 та 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, оскільки відповідачем у цьому спорі є не особа, яка завдала шкоди, а страховик, у якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору у цій справі перш за все слід з'ясувати у яких межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо страховик.

Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, спірна сума, що є різницю між сумою страхового відшкодування, визначеного відповідачем відповідно до вимог ст.ст. 29, 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та сумою, яка була відшкодована страховиком потерпілій особі за договором майнового страхування, має сплачувати особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Правові підстави для зобов'язання відповідача (страховика за договором страхування цивільної відповідальності) сплачувати позивачу цю суму відсутні.

При цьому колегією суддів береться до уваги те, що аналогічної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України (справа № 910/6922/16 від 01.02.2017).

Як вказано вище, на підставі заяви страхувальника, рахунку-фактури №БУК2-00052 від 09.05.2017, страхового акту №151944 від 11.05.2017, розрахунку суми страхового відшкодування, приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 32919,49 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5053 від 22.05.2017.

Вказана сума складається з:

- загальної вартості деталей, які підлягають заміні у розмірі 23905,72 грн;

- загальної вартості робіт у розмірі 4159,05 грн;

- вартості матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту у розмірі 4854,72 грн.

Судом встановлено, що з метою визначення величини фізичного зносу автомобіля "Skoda Fabia" (д. н. НОМЕР_1) відповідачем було замовлено відповідну оцінку (консультацію), згідно із якою відповідний знос становить 42,6%. Судом береться до уваги те, що позивачем вказана обставина спростована не була.

За таких обставин сума страхового відшкодування з урахуванням зносу та франшизи становить 22235,65 грн.

Як встановлено судом, на підставі платіжного доручення № ІD-100863 від 01.12.2017 відповідачем на рахунок позивача були перераховані грошові кошти у розмірі 22235,65 грн.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про те, що про провадження у справі в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 22235,65 грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В іншій частині позову належить відмовити повністю з вищевикладених підстав.

За таких обставин рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 у справі №910/17821/17 належить скасувати повністю, провадження у справі в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 22235,65 грн закрити, в іншій частині в позові відмовити.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК, ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 у справі №910/17821/17 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 у справі №910/17821/17 скасувати повністю.

Провадження у справі №910/17821/17 закрити в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" страхового відшкодування у розмірі 22235,65 грн.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 35333145) 1600,00 витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 35333145) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код 32382598) 1200,00 грн витрат по сплаті судового збору за перегляд рішення апеляційною інстанцією.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повернути до Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/17821/17.

Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов