РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Справа №906/525/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Огороднік К.М. , суддя Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.01.18р. у справі №906/525/17 (суддя Костриця О.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора"

про його банкрутство

за участю представників:

кредитора - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України": Гарщаль Г.В., (довіреність №010-00/7 від 02.01.2017р); Бажуков А.К (довіреність №010-01/3474 від 14.05.2013р.);

кредитора - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області: не з"явився,

кредитора - ФОП Федорчук М.А.: не з"явився,

боржника - ТОВ "Полісська інвестиційна контора": ліквідатор Василик В.В, договір про надання правової допомоги №24 від 13.03.2018р.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" (далі - ТОВ "Полісська інвестиційна контора", боржник) (м.Житомир).

Постановою суду від 01.08.2017р., зокрема, визнано банкрутом ТОВ "Полісська інвестиційна контора", відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором Луценка Р.О.

02.08.2017р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

06.09.2017р. до суду першої інстанції від Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці (далі - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці, кредитор) надійшла заява від 01.09.2017р. №074-09/789 з грошовими вимогами до ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на суму 51 187 457,00грн (т.7, арк.справи 3-120).

Ухвалою суду від 08.09.2017р. (суддя Лозинська І.В.) прийнято та призначено до розгляду заяву ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці від 01.09.2017р. №074-09/789 з грошовими вимогами до ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на суму 51187457,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Житомирської області Дєдух О.М. від 25.09.2017р., у зв'язку з виходом судді Костриці О.О. з щорічної відпустки заяву ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці від 01.09.2017р. №074-09/789 з грошовими вимогами до ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на суму 51187457,00 грн., яка перебувала у провадженні судді Лозинської І.В. передано для подальшого розгляду судді Костриці О.О., в провадженні якого перебуває справа №906/525/17 про банкрутство ТОВ "Полісська інвестиційна контора".

Ухвалою суду від 25.09.2017р. (суддя Костриця О.О.) прийнято та призначено до розгляду заяву ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці від 01.09.2017р. №074-09/789 з грошовими вимогами до ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на суму 51187457,00 грн.

31.10.2017р. до суду першої інстанції від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці надійшла заява про уточнення (зменшення) розміру грошових вимог до боржника від 30.10.2017р. №074-09/937, у якій кредитор просить визнати грошові вимоги до боржника на суму 50 595 338,65 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 31.10.2017р. подану кредитором заяву розцінено як заяву про зменшення кредиторських вимог та прийнято дану заяву до розгляду.

23.01.2018р. до суду першої інстанції від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці надійшла заява про уточнення (зменшення) розміру грошових вимог до боржника від 18.01.2018р. №074-09/58, у якій кредитор просить визнати грошові вимоги до боржника на суму 43042198,09 грн., з яких: 16828585,76грн - основний борг, 8290893,16 грн. - проценти, 189493,90 грн. - комісія, 17591325,27грн - пеня, 141900грн. - збитки у вигляді понесених банком судових витрат, а також просить окремо внести до реєстру вимог кредиторів частину з заявлених грошових вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в сумі 10756000грн, з яких: 8290893,16грн - процентів, 189493,90грн - комісії, 2275612,94грн - основного боргу, як такі, що забезпечені іпотекою майна ТОВ "Полісська інвестиційна контора"; окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно ТОВ "Полісська інвестиційна контора", яке є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором "№7407Z65, посвідченим 14.08.2007р. приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Сухановою Т.О. за р.н. 5004; внести до реєстру вимог кредиторів суму понесених банком витрат, у зв'язку з оплатою банком судового збору за подання до суду даної заяви в сумі 3200,00 грн.

Господарським судом Житомирської області подану кредитором заяву розцінено як заяву про зменшення кредиторських вимог та прийнято дану заяву до розгляду.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.01.2018р. у справі №906/525/17 задоволено частково заяву Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці з грошовими вимогами до боржника на суму 43042198,09грн., з урахуванням заяв про уточнення розміру грошових вимог до боржника №074-09/937 від 30.10.2017р. та №074-09/58 від 18.01.2018р. Визнано вимоги на суму 16828585,76грн. основного боргу (позачергово), 8290893,16грн. відсотків (позачергово), 189493,90грн. комісії (позачергово), 141900,00грн. витрат по сплаті судового збору (позачергово), 13438336,75грн. пені (позачергово), 3200,00грн. судового збору (перша черга).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк, апелянт) звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (Вх.№334/18 від 19.02.2018р., т.10 арк.справи 114-120).

В скарзі апелянт зазначає, що при визначенні розміру забезпечених вимог та визначенні черговості інших вимог банк первісно обґрунтовував свою позицію наступними обставинами:

- ринковою вартістю предмета іпотеки (приміщення торгово-розважального центру, а саме: приміщення на 4 поверсі будівлі, означеної на плані літерою «А», загальною площею 1038,3кв.м. в складі: приміщення №10: №3-№14, розташованої в місті Вінниці по вулиці Козицького (на даний час - вул.Миколи Оводова) під номером 51, корпус 1, з земельною ділянкою площею 380,50 кв.м., що складає 1/10 частки земельної ділянки за вказаною адресою кадастровий номер :02:031:0011, згідно з іпотечним договором М97407265, посвідченим 14.08.2007р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за р.н.5004, далі по тексту «Іпотечний договір»), яка згідно звітів про незалежну оцінку приміщень торгово-розважального центру та про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаних оцінювачами суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС» 29.08.2017р., станом на 23.08.2017р. склала 10756000,00грн. без урахування ПДВ (звіти були надані на розгляд суду та залучені до матеріалів справи). Згідно звітів - метою оцінки було визначення ринкової вартості об'єктів оцінки для розрахунку розміру забезпечених вимог банку у справі про банкрутство;

- передбаченим пунктом 3.7.4 Кредитного договору порядком погашення заборгованості у випадку недостатності грошових коштів для повного закриття боргу. Згідно з даною умовою Кредитного договору - якщо сума, яка вноситься у рахунок погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших плат за Кредитним договором, недостатня для погашення кредиту разом з процентами та іншими платами за Кредитним договором, то платежі за договором здійснюються у такому порядку: 1) сплата прострочених процентів за користування кредитом; 2) сплата прострочених сум плати за управління кредитом; 3) сплата прострочених сум плати за зобов'язання; 4) сплата прострочених сум плати за зміну умов договору (за ініціативою Позичальника); 5) сплата процентів за користування кредитом; 6) сплата плати за управління кредитом; 7) сплата плати по зобов'язанню; 8) сплата плати за зміну умов договору (за ініціативою Позичальника); 9) погашення простроченої заборгованості по основному боргу за кредитом; 10) строкові платежі з погашення строкової заборгованості за кредитом; 11) пені; 12) дострокові платежі за кредитом.

Також апелянт звертає увагу, що не погоджуючись з позицією ліквідатора, викладеною у відзиві на заяву банку про грошові вимоги, та вважаючи надану ним оцінку предмета іпотеки значно завищеною, Банком через канцелярію господарського суду Житомирської області 08.12.2017р. були надані письмові пояснення від 07.12.2017р. №074-09/1025, а також докази, якими додатково було підтверджено об'єктивність висновків експерта та відповідність ринкової вартості предмета іпотеки, визначеної на підставі звітів ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС» від 29.08.2017р. на рівні 10756000,00грн., ситуації на ринку комерційної нерухомості станом на момент подання Банком заяви з грошовими вимогами до Боржника.

Обґрунтовуючи свої доводи, Банк послався на наступні обставини: наявність в матеріалах справи про банкрутство Боржника звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що був виконаний суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «ТриАлекс» 01.08.2016р. на замовлення Відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Вінницькій області в ході виконавчого провадження №42206308 (про стягнення боргу на користь Банку). Згідно даного звіту - ринкова вартість предмета іпотеки склала 8409465,00грн (7570061,00грн - нерухомість та 839404,00грн - земельна ділянка). Зазначає, що даний звіт був використаний ліквідатором Боржника Луценко Р.О. для визначення в травні-червні 2017 року вартості належного боржнику нерухомого майна в ході досудової ліквідаційної процедури боржника за рішенням засновника відповідно до положень Цивільного кодексу України, що підтверджується матеріалами справи про банкрутство Боржника. Отже, станом на 15.06.2017р., коли ліквідатор Боржника звертався до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», він визнав цілком обгрунтованою ринкову вартість предмета іпотеки на рівні 8409465,00грн.

20.06.2017р., відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за замовленням Відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Вінницькій області в ході того ж виконавчого провадження №42206308 та у зв'язку із спливом строку дії попереднього звіту за 2016 рік, суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» був виготовлений новий звіт, згідно з яким ринкова вартість предмета іпотеки була визначена на рівні 11130576,00грн (без урахування ПДВ). З огляду на інфляційні процеси та незначні зміни на ринку нерухомості, що відбулись за рік (в тому числі у зв'язку із зміною курсу іноземних валют по відношенню до гривні в бік знецінення гривні) дана оцінка справедливо співвідноситься з оцінкою майна, виконаною за замовленням ДВС роком раніше (в серпні 2016 року) (8409465,00грн), відображає реальну ринкову вартість предмета іпотеки станом на червень 2017 року та підтверджує об'єктивність, неупередженість та відповідність ринковій ситуації звіту від 29.08.2017р., на який посилався Банк в своїй заяві з вимогами до Боржника, обгрунтовуючи розмір забезпечених вимог на рівні 10756000,00 грн.

Також зазначає, що звіти, виконані за замовленням ДВС, є об'єктивним джерелом інформації про вартість іпотечного майна, вони не оскаржувались сторонами виконавчого провадження (завірена копія звіту від 20.06.2017р. надавалась банком до суду та була залучена до матеріалів справи).

Банк акцентував увагу на необхідності надання судом критичної оцінки висновкам щодо вартості предмета іпотеки на рівні 25552429,00грн, викладеним в звіті, виготовленому на замовлення ліквідатора, з огляду на те, що відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.36.7 інформаційного листа від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 «Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. N4212-УІ)» - голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) підпадає під ознаки заінтересованої особи стосовно боржника, який ліквідується власником. Виготовлена за замовленням ліквідатора оцінка в 2,5 рази перевищувала вартість предмета іпотеки, визначену в звітах за замовленням банку та ДВС в 2017 році, та в 3 рази - в звіті за замовленням ДВС в 2016 році, та практично повністю «перекривала» конкурсні вимоги Банку до Боржника. На думку Банку, аналіз наведених фактів призводить до обґрунтованого припущення про намір ліквідатора, який, по суті, уособлює інтереси власника підприємства, позбавити Банк можливості увійти до складу конкурсних кредиторів.

Скаржник вважає, що правова позиція Вищого господарського суду України у справі №914/1964/15 не може бути застосована до спірних правовідносин в справі про банкрутство Боржника, оскільки обставини даних господарських справ не є аналогічними. Позиція Банку щодо розміру забезпечених вимог ґрунтується не на заставній вартості, яка визначена сторонами Іпотечного договору ще в 2012 році та на сьогоднішній день не може відповідати реальній ринковій ситуації в силу відомих причин, а на обставинах, підтверджених цілим рядом доказів, які мають різне, незалежне від Банку, джерело походження, та підтверджують реальну ринкову вартість предмета забезпечення станом на момент розгляду його вимог до Боржника. Вони є належними, підтверджують об'єктивні факти та не можуть бути проігноровані судом.

На підставі викладеного скаржник просить суд:

1. Поновити строк для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.01.2018р. у справі №906/525/17 щодо визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».

2. Змінити перший абзац пункту 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Житомирської області від 25.01.2018р. у справі №906/525/17 щодо визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та викласти його в наступній редакції: « 2. Визнати вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в сумі: 10756000,00грн. (до складу яких входять: 8290893,16грн. - проценти, 189 493,90грн. - комісія, 2275612,94грн. - частина основного боргу за кредитом) - позачергово як забезпечені іпотекою майна згідно з іпотечним договором №7407265, посвідченим 14.08.2007р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за р.н.5004; 14694872,82грн. (до складу яких входять: 14552972,82грн. - незабезпечений іпотекою залишок основного боргу по кредиту та 141900,00грн. - витрати по сплаті судового збору) - четверта черга; 13438336,75грн. - пеня - шоста черга; 3200,00грн. - судові витрати - перша черга».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.02.2018р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.01.2018р. у справі №906/525/17, розгляд скарги призначено на 14 березня 2018 року о 14:30 год. в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

14.03.2018р. від ліквідатора ТОВ «Поліська інвестиційна контора» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№7802/18 від 14.03.2018р.).

У відзиві ліквідатор зазначає, що адвокатом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не зазначено чітко в апеляційній скарзі в чому полягає неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, адже судом першої інстанції було повністю з'ясовано всі обставини справи на основі всіх наданих сторонами доказів.

Також адвокатом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не зазначено чітко в апеляційній скарзі в чому полягає недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, адже з огляду на приписи ч.1 ст.73 ГПК України, обставини справи встановлюються на підставі наданих сторонами доказів. А обов'язок по доведенню всіх обставин справи покладений на сторони, а не на суд (ч.1 ст.74 ГПК України).

Адвокатом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не зазначено чітко в апеляційній скарзі в чому полягає невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» зводиться виключно до необхідності переоцінки наданих сторонами доказів щодо розміру забезпечених вимог кредитора.

Зокрема, адвокат ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» стверджує, що його докази дійсної вартості заставного майна є "кращими", ніж докази надані ліквідатором. А суд першої інстанції, на думку адвоката ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», не звернув увагу на те, що докази надані ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» є "найкращими", чим нібито порушив норми матеріального та процесуального права (які саме норми, адвокат скаржника не зазначає).

Ліквідатор також зазначає, що судом першої інстанції було прийнято до уваги умови іпотечного договору та змін до нього, відповідно до умов яких, всі вимоги кредитора забезпечуються наданим в заставу майном, незалежно від його договірної оцінки (яка зазначена в договорі, і яка не має юридичного значення) та незалежно від оцінки вартості заставного майна, зробленої кредитором та ліквідатором в подальшому.

Водночас, відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору, з урахування договорів про внесення змін, іпотекою за цим договором забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 10.08.2007р. №7407К32 зі всіма змінами та доповненнями до нього, які укладені та будуть укладені в період його дії, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Таким чином, судом першої інстанції повно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, які обґрунтовуються доказами, що були наданими сторонами в ході судового процесу. Порушення судом норм процесуального права відсутнє, оскільки оцінка доказів здійснюється за правилами ст.86 ГПК України. Неправильне застосування судом норм матеріального права не знаходить свого підтвердження, оскільки в апеляційній скарзі не наведено підтверджень неправильного застосування судом норм матеріального права позаяк скарга зводиться виключно до неправильної та неповної оцінки судом наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного ліквідатор Боржника просить суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.01.2018р. залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 14.03.2018р. представники Банку, ліквідатор підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги та відзиву на неї.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

10.08.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (яким в подальшому змінено назву на Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України") (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пік-Л" (яким в подальшому змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора") (позичальник) було укладено кредитний договір №7407К32, за умовами якого банк надає позичальникові кредит на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов договору (п.3.1.договору) (т.7, арк.справи 18-24).

Пунктами 3.2.1-3.2.4 договору сторони погодили суму кредиту - 1009900,00 дол. США; кінцевий термін погашення кредиту - 08.08.2014р.; цілі кредиту: рефінансування заборгованості по кредитному договору №22/47/07-КЛТ від 27.06.2007р.; процентну ставку за кредитом - 11,25% річних - при цьому якщо позичальник не перевів до банку терміном до 01.10.2007р. загальні грошові потоки у розмірі визначеному п.5.1.3.7 Договору, з першого дня місяця, наступного за звітним кварталом, процентна ставка збільшується на 1 процентний пункт; розмір плати за управління кредитом: 0,084 % від суми кредиту.

Згідно п.3.9 договору кредит надається у безготівковій формі в межах наданого забезпечення і тільки після укладення гарантійних документів на отримання банком документів (витяги з відповідних державних реєстрів), що підтверджують пріоритетність права банку на звернення стягнення на майно, яке надається банку в заставу/іпотеку згідно з гарантійними документами, а також належного підтвердження набуття чинності договорами страхування майна, що надається в заставу/іпотеку банку.

Сторони пунктом 3.4.1 договору погодили, що позичальник зобов'язаний погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у п.3.8 цього договору в строк, зазначений у п.3.2. договору, згідно графіку погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника. Строки, передбачені графіком погашення кредиту є обов'язковими.

Згідно п.3.4.2 договору, у разі порушення термінів погашення кредиту, зазначених у графіку погашення кредиту, банк переносить прострочену частину заборгованості за Кредитом на рахунок прострочених кредитів.

Пунктом 3.4.3 договору передбачено, що виконання зобов'язання позичальником щодо погашення будь-якої заборгованості за договором може бути покладено позичальником на третю особу, проте, у разі невиконання зобов'язань щодо погашення заборгованості такою третьою особою позичальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань за договором. Також погашення будь-якої заборгованості за цим договором може бути здійснено за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна, предмета іпотеки, в тому числі за рахунок коштів, отриманих від страховиків у якості страхового відшкодування в разі втрати, псування або пошкодження предмету застави/іпотеки.

Як погоджено п.3.5.1 договору, позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п.3.2 договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця на рахунок, зазначений у п.3.8 цієї угоди. Протягом цього періоду сплачуються проценти за попередній місяць. Проценти за останній період нарахування процентів підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Пунктом 3.5.2 договору встановлено, що у випадку зміни грошово-кредитної політики НБУ банк має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за кредитом, визначеного у п.3.2 цього договору, про що банк протягом 10 днів письмово повідомляє позичальника. Про зміну розміру процентної ставки за кредитом, визначеного у п.3.2 цього договору, укладається додаткова угода до цього договору. Позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та платежі за кредитом у разі незгоди з розміром процентної ставки.

Відповідно до п.3.6.2 договору зобов'язання позичальника здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом та інших належних до сплати платежів за цим договором у випадках встановлених цим пунктом.

Як встановлено п.4.1.2 договору, позичальник зобов'язується сплатити плату за управління кредитом у розмірі, зазначеному в п.3.2 цього договору, яка нараховується за період нарахування плати за управління кредитом у національній валюті за курсом НБУ на дату нарахування і підлягає сплаті щомісячно до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим, на рахунок зазначений у п. 3.8 цього Договору. Плата за управління кредитом за останній період нарахування плати за управління підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Відповідно до п.5.1.1 договору, позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погашати банкові заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитами та інші платежі за цим договором.

Розділом 6 договору сторони визначили події невиконання зобов'язань та передбачили наслідки таких подій, в тому числі обов'язок дострокового повернення кредиту при їх настанні.

Разом з укладеним кредитним договором сторонами було підписано додаток №1 до кредитного договору №7407К32 від 10.08.2007р., яким сторони погодили графік погашення кредиту за період з 10.08.2007р. по 08.08.2014р. (т.7, арк.справи 25, 26).

У подальшому сторонами підписувались додаткові правочини до кредитного договору №7407К32 від 10.08.2007р., а саме: №407К32-1 від 17.10.2007р.; №7407К32-2 від 01.12.2008р.; №7407К32-3 від 05.01.2009р.; №7407К32-4 від 26.02.2010р.; №7407К32-5 від 27.04.2010р.; №7407К32-6 від 06.01.2011р.; №7407К32-7 від 17.02.2012р.; №7407К32-8 від 19.04.2013р. (т.7, арк.справи 33-47).

Вказаними додатковими правочинами, сторони з поміж іншого, змінювали процентну ставку - з 01.12.2008р. - 12,5% річних; встановлювали нові графіки погашення кредиту та інше.

15.08.2007р. банк на умовах кредитного договору №7407К32 від 10.08.2007р. надав позичальнику кредит в сумі 1009900,00 дол.США., що підтверджується меморіальним валютним ордером від 15.08.2017р. №1025 (т.8, арк.справи 193).

На виконання умов кредитного договору №7407К32 від 10.08.2007р. позичальник сплатив кредит в сумі 354900,00 дол.США, що підтверджується банківською випискою (т.8 арк.справи 194-268).

24.04.2010р. між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Пік-Л" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тютюнова крамниця" (поручитель) укладено договір поруки №7410Р1, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання.

У зв'язку з простроченням позичальником сплати кредиту, відсотків, плати за управління кредитом, банком 04.10.2013р. надіслано боржнику вимогу №01419/3093 від 04.10.2013р. про дострокове погашення боргу, яка позичальником згідно поштового повідомлення №536 отримана 07.10.2013р. та залишена без відповіді та оплати.

Обставини направлення банком боржнику вимоги про дострокове погашення боргу встановлено рішенням господарського суд Вінницької області від 29.01.2014р. у справі №902/1761/13, яким у зв'язку з непроведенням розрахунків за кредитним договором №7407К32 від 10.08.2007р., стягнуто солідарно з ТОВ "Пік-Л" та ТОВ "Тютюнова крамниця" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Укрексімбанк в м.Вінниця - 655000,00 дол.США - боргу за кредитом, 18251,97дол.США - відсотків за користування кредитом; стягнуто солідарно з ТОВ "Пік-Л" та ТОВ "Тютюнова крамниця" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці - 4843,29грн. - комісії (плати) за управління кредитом, 132887,16грн. - пені за прострочення погашення кредиту, 2896,83грн. - пені за прострочення сплати відсотків, 85,70грн. - пені за прострочення сплати плати за управління кредитом, 68820,00грн. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору (т.7, арк.справи 48-53).

14.02.2014р. господарським судом Вінницької області видано накази на примусове виконання рішення господарського суд Вінницької області від 29.01.2014р. у справі №902/1761/13 (т.7, арк.справи 53 - 54 - зворот).

У подальшому, рішенням господарського суду Вінницької області від 08.10.2015р. у справі №902/1171/15 стягнуто солідарно з ТОВ "Пік-Л" та ТОВ "Тютюнова крамниця" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Укрексімбанк" в м.Вінниця 138277,84 дол. США відсотків за користування кредитом; стягнуто солідарно з ТОВ "Пік-Л" та ТОВ "Тютюнова крамниця" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Укрексімбанк" в м.Вінниця 61877,23грн комісії (плати) за управління кредитом, 7913974,17грн пені за прострочення погашення кредиту, 1297051,71грн пені за прострочення сплати відсотків, 21469,19грн пені за прострочення сплати плати за управління кредитом та 73080,00грн витрат зі сплати судового збору (т. 7, арк.справи 55-59).

26.10.2015р. господарським судом Вінницької області видано накази на примусове виконання рішення господарського суд Вінницької області від 26.10.2015р. у справі №902/1171/15 (т.7, арк.справи 60, 61).

У межах виконавчих проваджень з виконання наказів господарського суду Вінницької області від 29.01.2014р. у справі №902/1761/13 та від 26.10.2015р. у справі №902/1171/15 погашено 37,21 дол. США тіла кредиту та 101,10 дол. США відсотків, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень (т.7, арк.справи 211-242, т.8, арк.справи 92, 93).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ч.1 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 Цивільного кодексу України та змісту кредитного договору вбачається, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь банку певної грошової суми на виконання кредитного договору, а також закінчення строку дії кредитного договору не припиняє кредитного зобов'язання і не виключає стягнення процентів, пені та інших штрафних санкцій до повного розрахунку за цим договором, тобто його виконання, проведеного належним чином.

З огляду на викладене, крім заборгованості, встановленої вказаними вище судовими рішеннями, кредитором додатково заявлено вимоги до боржника на суму 166148,91 дол. США відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2015р. по 31.07.2017р., 122773,38грн комісії (плати) за управління кредитом за період з 01.08.2015р. по 31.07.2017р., 5854734,80грн пені за прострочення погашення кредиту за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р., 2 319 212,60грн пені за прострочення сплати відсотків за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р., 49 013,11грн пені за прострочення сплати плати за управління кредитом за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р.

Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунки відсотків за користування кредитом на суму 166148,91 дол.США та плати за управління кредитом на суму 122773,38грн за період з 01.08.2015р. по 31.07.2017р., колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що дані розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Щодо пені, нарахованої кредитором за прострочення сплати кредиту, відсотків, плати за управління кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Положеннями ст.230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 Цивільного кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.2.7 договору сторони передбачили, що розмір пені за прострочення позичальником платежів за цим договором складає подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як погоджено п.7.2 договору, у разі невиконання зобов'язання згідно п.п.3.4.1, 3.5.1 договору позичальник сплачує банку пеню у валюті кредиту. У разі невиконання зобов'язання згідно з п.4.1. договору позичальник сплачує банку пеню у гривнях. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п.3.2 цього договору.

Отже, згідно з умовами договору нарахування пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту - доларах США, а за прострочення сплати комісії в національній валюті України - гривні.

Разом з тим, кредитором здійснено нарахування пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом в національній валюті України - гривні.

Відповідно до ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Як встановлено ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснене кредитором нарахування пені в національній валюті України - гривні, а не у відповідності до вимог п.7.2. договору, не суперечить чинному законодавству та є правомірним.

Відповідно до ч.6 ст.632 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як було зазначено вище, п.3.2.7 договору сторони передбачили, що розмір пені за прострочення позичальником платежів за цим договором складає подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2 договору пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п.3.2 цього договору (п.7.2 договору).

Згідно з ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що приписом ч.6 ст.232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за к о ж н и й день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, викладена сторонами в п.7.2. умова кредитного договору про нарахування пені за фактичну кількість прострочених днів не визначає іншого в регулюванні правовідносин, ніж те, що передбачено ч.6 ст.232 ГК України. Отже, вищевказаним п.7.2 кредитного договору період нарахування пені не змінено.

З огляду на викладене, кредитором у розрахунку пені за прострочення погашення кредиту за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р. на суму 5854734,80грн, всупереч вимогам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нараховано пеню за прострочення погашення кредиту за більший ніж шестимісячний період.

Перевіривши здійснений ліквідатором банкрута контрозрахунок за період з 05.05.2016р. по 05.11.2016р. на суму 2818948,26 грн., колегія суддів останній вважає таким, що здійснений у відповідності до вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та є арифметично вірним.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, вимоги на суму 2818948,26грн. пені за прострочення погашення кредиту за період з 05.05.2016р. по 05.11.2016р. є обґрунтовані. Вимоги на суму 3035786,54грн. (5854734,80грн. - 2818948,26грн.) заявлені безпідставно та підлягають відхиленню.

Перевіривши в апеляційному провадженні здійснений кредитором розрахунок пені за прострочення сплати відсотків за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р. на суму 2319212,60грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитором, всупереч вимогам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нараховано пеню за прострочення сплати відсотків наростаючим підсумком (шляхом врахування нарахованих відсотків за весь період прострочення) без врахування шестимісячного строку її нарахування на кожний з платежів по відсоткам.

Перевіривши здійснений ліквідатором банкрута контрозрахунок пені за прострочення сплати відсотків та надано до суду розрахунок за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р. на суму 1202010,62 грн., колегія суддів погоджується, що він здійснений у відповідності до вимог ч.6 ст.232 ГК України та є арифметично вірним.

Отже, вимоги на суму 1202010,62 грн. пені за прострочення сплати відсотків за період з 05.05.2016 по 02.07.2017р. є обґрунтовані. Вимоги на суму 1117201,98грн (2319212,60грн - 1202010,62грн) заявлені безпідставно.

Перевіривши, здійснений кредитором розрахунок пені за прострочення сплати плати за управління кредитом за період з 05.05.2016р. по 02.07.2017р. на суму 49013,11грн, господарський суд приходить до висновку, що він є арифметично вірним, не заперечувався ліквідатором банкрутом, а вимоги на вказану суму обґрунтовані.

Згідно з абз.3 ч.2 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Як було зазначено вище, заяву з вимогами до боржника кредитором надіслано до господарського суду 01.09.2017р.

Відповідно до даних Національного банку України офіційний курс до долару США становив 25,693957 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальний розмір обґрунтованих, правомірно нарахованих та підтверджених матеріалами справи вимог кредитора до боржника в національній валюті становить:

- 16828585,76грн (654962,79 дол.США х 25,693957) - боргу за кредитом,

- 8290893,16грн (322678,72 дол.США х 25,693957) - відсотків за користування кредитом,

- 189493,90 грн. - комісії (плати) за управління кредитом,

- 10865809,59 грн. пені за прострочення погашення кредиту,

- 2501959,16 пені за прострочення сплати відсотків,

- 70568,00 грн. - пені за прострочення по сплаті за управління кредитом,

- 141900,00 грн. - витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Обґрунтовуючи необхідність внесенням окремо до реєстру вимог кредиторів частини з заявлених грошових вимог в сумі 10756000грн, з яких: 8290893,16грн - процентів, 189493,90грн - комісії, 2275612,94грн - основного боргу, як такі, що забезпечені іпотекою майна ТОВ "Полісська інвестиційна контора", кредитор - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" посилається на те, що відповідно до звітів ТОВ з ІК "Верітекс" про незалежну оцінку предмету іпотеки, ринкова вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки, складає 10756000,00 грн. Також, звертає увагу на звіт про незалежну оцінку нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що був виконаний суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «ТриАлекс» 01.08.2016р. на замовлення Відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Вінницькій області в ході виконавчого провадження №42206308 (про стягнення боргу на користь Банку), згідно якого ринкова вартість предмета іпотеки склала 8409465,00грн (7570061,00грн - нерухомість та 839404,00грн - земельна ділянка), а також новий звіт від 20.06.2017р., виконаний суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-консалтинговий центр», за замовленням Відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Вінницькій області в ході того ж виконавчого провадження №42206308, згідно з яким ринкова вартість предмета іпотеки була визначена на рівні 11130576,00грн (без урахування ПДВ).

Вимоги на суму 10756000,00грн Банк вважає такими, що забезпечені майном боржника та підлягають задоволенню позачергово, а інші вимоги кредитора до боржника такими, що підлягають визнанню з черговістю задоволення, визначеною ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заперечуючи проти доводів кредитора та обґрунтовуючи необхідність внесенням окремо до реєстру вимог кредиторів частини з заявлених грошових вимог в сумі 25552429,00грн, з яких 25308972,82грн основного боргу, 243456,18грн пені, як такі, що забезпечені іпотекою майна ТОВ "Полісська інвестиційна контора", ліквідатор банкрута посилається на звіт фізичної особи - підприємця Зобківа М.О. про незалежну оцінку нежитлових приміщень, які є предметом іпотеки, відповідно до якого їх ринкова вартість станом на 03.10.2017р. становить 25552429,00грн. У відзиві на апеляційну скаргу зазначив , що умови іпотечного договору та змін до нього, відповідно до умов яких, всі вимоги кредитора забезпечуються наданим в заставу майном, незалежно від його договірної оцінки (яка зазначена в договорі, і яка не має юридичного значення) та незалежно від оцінки вартості заставного майна, зробленої кредитором та ліквідатором в подальшому.

Щодо черговості задоволення вимог кредитора до боржника, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань іпотекодавця, є приміщення торгово-розважального центру, загальною площею 1038,3кв.м., а саме приміщення в будівлі, означеній на плані літерою "А" на 4 поверсі - приміщення №10: №3-№14, розташованого в місті Вінниці по вулиці Козицького під номером 51 /корпус №1. Вищезазначені приміщення складають 1/10 частки корпусу № 1 торгово-розважального центру та розташовані на земельній ділянці, що перебуває у спільній власності торгово-розважального центру (ТОВ "Пік-Л", ТОВ "Пік-В", ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", ТОВ "Овертайм"). Земельна ділянка площею 380,50 кв.м., цільове призначення - для комерційного використання, що складає 1/10 частки від земельної ділянки під корпусом №1, кадастровий номер :02:031:0011, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акту ЯД №375091, виданого 08.06.2007р., Вінницькою міською радою, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №39 (п.1.3. іпотечного договору).

Як погодили абз.7 п.1.3 іпотечного договору сторони, за домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору загальна вартість предмета іпотеки становить 8610000,00грн.

Відповідно до звіту ІК "Верітекс" про незалежну оцінку приміщень торгово-розважального центру, загальною площею 1038,3 кв.м, а саме: приміщень в будівлі, означеній на плані літерою "А" на 4 поверсі приміщення №10: №3-№14, розташованого в місті Вінниці по вулиці Миколи Оводова (Козицького), 51, корпус №1 ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 23.08.2017р. становить 9 386 000,00грн (т.7 арк.справи 63-94). Відповідно до звіту ТОВ з ІК "Верітекс" про експертну грошову оцінку земельної ділянки (об'єкт - 1/10 частка від 3805кв.м. (380,50 кв.м.) земельної ділянки, кадастровий номер :02:031:0011, яке знаходиться за адресою: м.Вінниця, вул.Миколи Оводова (Козицького), буд.51, корп.1) ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 23.08.2017р. становить 1370000,00грн (т.7, арк.справи 95-116).

Отже, відповідно до звітів ТОВ з ІК "Верітекс" ринкова вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки, складає 10756000,00 грн.

Згідно зі звітом фізичної особи - підприємця Зобківа М.О. про незалежну оцінку нежитлових приміщень - 1/10 частини корпусу № 1 торгово-розважального центру в будівлі літ."А" на 4 поверсі, приміщення №10: №№3-№14, загальною площею S=1038,30 кв.м., без урахування вартості земельної ділянки, без урахування права користування земельною ділянкою, що розташовані за адресою: м.Вінниця, вул.Козицького, 51, корпус 1 і належать ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №1707, ринкова вартість предмету оцінки станом на 03.10.2017р. становить 25 552 429,00 грн. (т.9 арк.справи 10-64).

Отже, у наданих кредитором та ліквідатором Боржника звітах про незалежну оцінку предмету іпотеки, ринкова вартість істотно відрізняється та становить 10756000,00грн та 25552429,00грн відповідно. Згідно з абз.7 п.1.3. іпотечного договору в редакції договору про внесення змін від 20.02.2012р. №7407Z65-4 за домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору загальна вартість предмета іпотеки становить 8610000,00 грн.

Статтею 572 та ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Як встановлено ст.19 Закону України "Про заставу" (ч.2 ст.589 Цивільного кодексу України), за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору від 14.08.2007р. №7407Z65 з урахування договору від 28.01.2011 р. №7407Z65-3 про внесення змін іпотекою за цим договором забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 10.08.2007р. №7407К32 зі всіма змінами та доповненнями до нього, які укладені та будуть укладені в період його дії, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до якого іпотекодержатель, при виконанні іпотекодавцем певних його умов, надає іпотекодавцю кредит в сумі 1009900,00 дол. США на визначених кредитних договором умовах, строком погашення 08.07.2014р. з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов кредитного договору (т.7, арк.справи 31).

При цьому, як вірно відмічено місцевим господарським судом, договірна вартість заставного майна (за зобов'язальними договорами) не може обмежувати розмір зобов'язання, в обсязі визначеному основними договорами (кредитними договорами), оскільки вартість застави (іпотеки), визначена в договорах застави (іпотеки) не є грошовим показником, що обмежує заявлені кредиторські грошові вимоги, які забезпечені заставою та не може вважатись розміром вимог кредитора, що забезпечені заставою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.09.2017р. у справі №914/1964/15.

Оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору іпотеки не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання. Обсяг задоволення таких вимог прямо залежить від фактичної вартості предмета застави під час реалізації у ліквідаційній процедурі відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Щодо твердження апелянта про необхідність застосування саме звітів ІК "Верітекс", відповідно до яких ринкова вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки, складає 10756000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує; продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Положеннями частин 1, 2 статті 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону.

Оцінка майна банкрута, за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19 січня 2013 року, положення якого застосовуються в ході ліквідаційної процедури банкрута, є власною компетенцією ліквідатора та може проводитися ним із застосуванням висновків експертів-оцінювачів у разі продажу майна боржника частинами, якщо не вдалося його реалізувати у вигляді цілісного майнового комплексу.

Разом з тим, відсутність обов'язку ліквідатора узгоджувати з банком-заставодержателем умови продажу заставного майна, в тому числі його початкову вартість, відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19 січня 2013 року, не позбавляє ліквідатора банкрута права на вчинення дій, шляхом зобов'язання організатора аукціону в договорі про продаж майна банкрута повідомляти кредитора-заставодержателя про дату та місце проведення аукціону з продажу заставного майна.

З огляду на зазначені норми, а також виходячи з обов'язку ліквідатора дотримуватися балансу інтересів боржника та кредиторів в ході здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про правомірність прийняття господарським судом Житомирської області наданого ліквідатором звіту фізичної особи - підприємця Зобківа М.О. про незалежну оцінку нежитлових приміщень - 1/10 частини корпусу №1 торгово-розважального центру в будівлі літ."А" на 4 поверсі, приміщення №10: №№3-№14, загальною площею S=1038,30 кв.м., без урахування вартості земельної ділянки, без урахування права користування земельною ділянкою, що розташовані за адресою: м.Вінниця, вул.Козицького, 51, корпус 1 і належать ТОВ "Полісська інвестиційна контора" на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №1707, ринкова вартість предмету оцінки станом на 03.10.2017р. становить 25552429,00 грн.

Відповідно до ч.9 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку. Якщо ж грошей, отриманих від продажу предмета забезпечення не вистачило для задоволення всіх вимог такого кредитора, зобов'язання, які залишилися невиконаними, задовольняються в порядку черговості, визначеній для задоволення вимог конкурсних кредиторів у ч.1 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом": 1) в четверту чергу - за основним боргом; 2) в шосту чергу - пеня.

Зважаючи на викладене в сукупності, враховуючи положення пункту 1.1. іпотечного договору від 14.08.2007р. №7407Z65 та норми ст.19 Закону України "Про заставу", ст.7 Закону України "Про іпотеку", ч.9 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів вважає вірним висновок суду, що всі вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці забезпечені іпотекою майна ТОВ "Полісська інвестиційна компанія".

З огляду на це, заяву ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці з грошовими вимогами до боржника на суму 43042198,09грн., з урахуванням заяв про уточнення розміру грошових вимог до боржника №074-09/937 від 30.10.2017р. та №074-09/58 від 18.01.2018р., правомірно задоволено частково, а саме: визнано вимоги кредитора до боржника на суму 16828585,76грн. основного боргу (позачергово), 8290893,16грн. відсотків (позачергово), 189493,90грн. комісії (позачергово), 141900,00грн. витрат по сплаті судового збору (позачергово), 13438336,75грн. пені (позачергово); 3200,00грн судового збору (перша черга); а інші вимоги кредитора до боржника відхилено.

Як встановлено ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як встановлено ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269-284 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.01.18р. у справі №906/525/17 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний тест постанови складено 19.03.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мамченко Ю.А.