ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 року, м.Дніпро Справа № 904/9494/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

при секретарі Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: Резніченко Л.І, довіреністьб/н від 01.02.2018 р., адвокат;

від відповідача: Пономаренко В.В., довіреність №0802/2018/1 від 08.02.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод», м. Дніпро

на рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 12 грудня 2017 року суддею Загинайко Т.В., повний текст якого складено 18 грудня 2017 року у справі № 904/9494/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх", Австрія, Вена (LA Kraftanlagen GmbH, Austria, Vienna)

до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

про розірвання Контракту від 10.05.2016р. №7, стягнення 992 090,00 доларів США - боргу та 192 423,50 доларів США (за курсом НБУ станом на день подання позову 5 103 071 грн. 23 коп.) - пені

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст. 275,282 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх" звернувся до відповідача - Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" із позовом про розірвання Контракту від 10.05.2016р. №7, укладеного між сторонами, та стягнення 992 090,00 доларів США - попередньо сплачених грошових коштів відповідно до умов Контракту від 10.05.2016р. №7 та 192 423,50 доларів США (за курсом НБУ станом на день подання позову 5 103 071 грн. 23 коп.) - пені.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд розірвав Контракт № 7 від 10.05.2016р., укладений між Державним підприємством "Дніпровський електровозобудівний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх"та стягнув з Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх" 992090 доларів США 00 центів - сплачених грошових коштів та 1600 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та відмовити у позові.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно визначив природу укладеного правочину як договору підряду, оскільки фактично укладений контракт є договором поставки.

Так, апелянт зазначає, що зі змісту контракту не вбачається жодного елементу, який належить до підрядних правовідносин, в той час як правовідносини сторін саме з приводу поставки прямо зазначені у контракті - поставка обладнання на умовах DAP, тобто Правил Інкотермс.

Оскільки умовами контракту передбачена поставка обладнання після 100% передплати, яка не була здійснена позивачем, суд дійшов неправильного висновку про порушення умов контракту саме відповідачем.

Крім того, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про повідомлення позивачем відповідача про розірвання контракту, не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки відповідач не отримував від позивача пропозицію про розірвання контракту, а тому відсутній факт прострочення відповідачем строків розгляду даної пропозиції.

Відповідач - Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" посилається на недоведеність позивачем факту істотного порушення умов контракту відповідачем, що у відповідності до статті 651 ЦК України надавало б підстави розірвати договір у судовому порядку.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області та відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх" зазначив, що укладений між сторонами контракт № 7 від 10.05.2016 року за своєю правовою природою є змішаним договором у розумінні статті 628 ЦК України, оскільки містить елементи договору підряду та поставки.

З огляду на це, наявність у контракті базисних умов поставки згідно Інкотермс 2010, не спростовує існування підрядних правовідносин, а тому, як вважає позивач, суд першої інстанції правильно застосував норми законодавства, які регулюють правовідносини за договором поставки та розірвав контракт з посиланням на положення ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Крім того, позивач у відзиві посилається на те, що суд першої інстанції правильно визначив істотність порушених відповідачем умов договору, та зазначив, що істотним порушенням є те, що позивач не отримав від відповідача очікуване ним право власності на обладнання, яке було у більшій ступені сплачено позивачем.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 січня 2018 року справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" призначено до розгляду на 15 лютого 2018року на 10:00 годину, колегією суддів у складі: головуючий суддя - Березкіна О.В., (доповідач); судді: Дармін М.О., Іванов О.Г. Задоволено клопотання Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро про відстрочення сплати судового збору . Відстрочено сплату судового збору у справі №904/9494/17 на 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі № 904/9494/17.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 лютого 2018 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12 березня 2018 року на 10 годину.

Представник відповідача в судовому засіданні 12 березня 2018року підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.05.2016р. між відповідачем - Державним підприємством "Дніпровський електровозобудівний завод", як виконавцем, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх" (LA Kraftanlagen GmbH), як замовником, було укладено контракт №7 (надалі - Контракт), відповідно до пункту 1.1 якого виконавець виготовляє, а замовник оплачує і приймає на умовах цього контракту тяговий агрегат постійного струму ПЕ2У 3ТП.002.008 згідно ТУ У35.2-0:2005 в кількості 1-ї одиниці (без радіостанції, без встановлення магнітно-рельсового гальма та без тягових двигунів) (надалі - обладнання).

Згідно пункту 2.1 Контракту ціна за одиницю обладнання за цим контрактом визначена в доларах США на умовах DAP (Російська - Латвійська межа, ст. переходу) відповідно до Інкотермс-2010 і становить 1 280 000,00 доларів США.

Загальна сума контракту складає 1 280 000,00 доларів США (пункт 2.2 Контракту).

Валюта контракту - долари США (пункт 4.1 Контракту).

У пункті 4.2 Контракту зазначено, що платежі за цим контрактом будуть проводитися в доларах США; датою платежу вважається дата списання грошових коштів з валютного рахунку замовника; при здійснені розрахунків за цим контрактом всі банківські витрати банку замовника несе замовник, всі інші банківські витрати несе виконавець.

Пунктом 4.3 Контракту узгоджено, що оплата за поставлене обладнання буде здійснюватися шляхом банківського переказу на валютний рахунок виконавця, в такі строки: 600 000 доларів США - до 31.05.2016р.; 680 000 доларів США - до 31.08.2016р.

Звертаючись до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" із позовом про розірвання Контракту від 10.05.2016р. №7, укладеного між сторонами, та стягнення 992 090,00 доларів США - попередньо сплачених грошових коштів відповідно до умов Контракту від 10.05.2016р. №7 та 192 423,50 доларів США (за курсом НБУ станом на день подання позову 5 103 071 грн. 23 коп.) - пені, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх" посилався на невиконання відповідачем умов контракту та не надання відповіді на звернення позивача щодо його виконання та відповіді на пропозицію розірвати контракт, наслідком чого є повернення сплаченої позивачем суми коштів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, розриваючи контракт та стягуючи на користь позивача 992 090,00 доларів США - попередньо сплачених грошових коштів, господарський суд першої інстанції виходив з того, що Контракт, укладений між сторонами, є договором підряду, а тому оскільки підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, позивач, як замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Оскільки у позивача виникли обґрунтовані сумніви у можливості виготовлення відповідачем замовленого обладнання, відповідачем на момент розгляду справи не надано доказів в підтвердження стадії виготовлення замовленого позивачем обладнання, законом передбачена можливість припинення договірних підрядних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що контракт від 10.05.2016р. №7 підлягає розірванню, а сплачені кошти у сумі 992 090,00 доларів США поверненню позивачу.

Відмовляючи у стягненні пені, господарський суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, позивачем було частково сплачено за виготовлення обладнання суму 992 090,00 доларів США, а не 1280 000,00 доларів США, як передбачено пунктом 4.3 Контракту, то застосування пункту 7.1 Контракту щодо нарахування пені є безпідставним.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, вирішуючи справу, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини за своїм змістом є договором підряду, та відповідач допустив істотні порушення умов означеного договору, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Аналіз змісту даної статті дозволяє зробити висновок, що визначення договору підряду вміщує такі його основні ознаки:1) виконання таких робіт здійснюється за завданням замовника;2) на ризик підрядника;3) результати робіт передаються замовнику;

4) замовник повинен прийняти та оплатити результати виконаної робити.

Завдання замовника може формуватися як у складній (проектно-технічна документація, що додається до договору), так і простій формах (у вигляді опису безпосередньо в договорі, ескізу моделі, схемі, дефектної відомості). В усякому випадку воно повинно дозволяти чітко встановити майбутні характеристики результату, як кожним сторонам договору, так і будь-якій третій неупередженій особі.

Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з умов контракту, окрім посилання у п. 1.1. на те, що виконавець виготовляє тяговий агрегат постійного току, ніяких інших елементів, притаманних договору підряду, він не містить ( ані кошторису, ані графіку чи етапів виконання робіт, ані строку виконання, ані проектної документації і таке інше).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655, 656 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Тобто, за договором купівлі-продажу, також передбачено можливість продавця продати товар, який буде ним створений.

Таким чином, можна зробити висновки, що зобов'язання з договору поставки спрямовані на задоволення потреб осіб в типізованих товарах, а з договору підряду в індивідуалізованому результаті. Тобто за договором підряду виготовляють індивідуально-визначені речі, а за договором поставки речі, які характеризуються родовими ознаками. Замовник має право перевіряти хід і якість робіт, а покупець такого права не має.

Як вбачається з матеріалів справи та умов контракту № 7, предметом його є виготовлення та поставка на умовах Інкотермс тягового агрегату постійного струму ПЕ2У 3ТП.002.008 згідно ТУ У35.2-0:2005, тобто, річ, яка характеризується родовими ознаками.

Означене також підтверджується Статутом Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод», п.3.1 якого зазначено, що підприємство здійснює виробничу та підприємницьку діяльність у4 сфері виробництва електровозів для залізничного магістрального та промислового транспорту, проведення ремонтних робіт, а також виготовлення запасних частин та іншої продукції важкого машинобудування.

Крім того, спірний контракт містить пряме посилання на базисні умови поставки, яка здійснюється на умовах DAP (Російська - Латвійська межа, ст. переходу) відповідно до Інкотермс-2010.

Статтею 1 Інкотермс, Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати передбачено, що сфера дії Інкотермс обмежується питаннями, пов'язаними з правами та обов'язками сторін договору купівлі-продажу відносно поставки товарів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що правовідносини сторін виникли та регулюються нормами цивільного законодавства щодо поставки товарів, а не підряду, як зазначив суд першої інстанції.

При цьому, заперечення позивача, висловлені у відзиві на апеляційну скаргу щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень законодавства про підряд з тих підстав, що спірний контракт за своїм змістом має форму змішаного договору - підряду та поставки, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Проте, колегія суддів, надавши оцінку усім умовам договору, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права та умови договору, укладеного між сторонами у справі, вважає, що відносини, які виникають з приводу поставки, яка здійснюється на умовах DAP (Російська - Латвійська межа, ст. переходу) відповідно до Інкотермс-2010, не мають ознак, притаманних підрядним відносинам, тому відсутні підстави вважати, що означений договір є змішаним.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 4.3 Контракту узгоджено, що оплата за поставлене обладнання буде здійснюватися шляхом банківського переказу на валютний рахунок виконавця, в такі строки: 600 000 доларів США - до 31.05.2016р.; 680 000 доларів США - до 31.08.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було виставлено позивачу рахунок-платіжну вимогу від 10.05.2016р. №126 на суму 1280 000,00 доларів США за обладнання (а.с. 19).

Проте, у порушення умов контракту, позивачем даний рахунок було оплачено частково, у сумі 992090,00 доларів США, та з порушенням строків, погоджених у контракті, про що свідчать:

- платіжні ордери від 16.05.2016р. №115 на суму 20 000,00 доларів США,

- №117 від 24.05.2016р. на суму 580 000,00 доларів США,

- №153 від 10.10.2016р. на суму 142 390,00 доларів США (а.с. 20-22);

- банківська виписка по рахунку позивача за період з 01.11.2016р. по 25.04.2017р. на суму 247 000,00 доларів США (а.с. 24-25);

- лист відповідача від 14.02.2017р. №7/57 про зарахування 2700,00 доларів США (а.с. 26).

Відповідно до пункту 3.2 Контракту обладнання, замовлене відповідно до цього контракту, за умови отримання виконавцем передоплати згідно п.4.3 цього контракту та виконання замовником п.6.2 і 6.3 цього контракту має бути відвантажено до 30.09.2016 року; у разі невиконання замовником п.4.3 терміни відвантаження обладнання будуть збільшені на термін прострочення оплати.

З огляду на вищезазначене, у зв'язку із неповною оплатою позивачем вартості обладнання, терміни відвантаження збільшені на термін прострочки оплати, а тому у відповідача не виникло зобов'язань щодо поставки обладнання, яке є предметом контракту № 7, а тому з його боку не вбачається порушення умов договору.

Щодо наявності підстав для розірвання укладеного між сторонами контракту № 7 на поставку обладнання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення договору другою стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Проте, як встановлено колегією суддів, саме не виконання позивачем умов контракту щодо 100% передплати обладнання, яке має бути поставлено, і строк поставки якого пов'язаний саме з моментом повної оплати, стало причиною неможливості позивача отримати означене обладнання у власність.

При цьому, жодного доказу понесення збитків позивачем суду не надано, а тому у суду першої інстанції були відсутні докази та підстави для висновку про допущення відповідачем істотного порушення договору та існування реальної шкоди, завданої другій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору.

Позивач не позбавлений можливості отримати обладнання за контрактом при виконанні саме ним умов контракту щодо оплати такого обладнання, а тому висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав, передбачених статтею 651 ЦК України для розірвання договору, є помилковими.

З огляду на вищезазначене, лист позивача від 04.04.2017р. №56/04/04, яким ним було проінформовано відповідача про наміри щодо розірвання контракту та повернення оплачених коштів у разі ненадання документального звіту про стадію готовності обладнання (а.с. 27), не є доказом істотного порушення відповідачем умов договору, які є підставою для його розірвання.

Оскільки вимоги позивача про повернення 992090 (дев'ятсот дев'яносто дві тисячі дев'яносто) доларів США є похідними від вимоги про розірвання контракту, вони також не підлягають задоволенню.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що у відповідності до статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України , судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

Позивачем сплачено при зверненні до суду першої інстанції 1600грн. судового збору, відповідачу при поданні апеляційної скарги була надана відстрочка від сплати до ухвалення судового рішення, а тому підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України 360000грн.00 коп. та 2400грн.00 коп.

Керуючись ст.ст. 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод», м. Дніпро - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 12 грудня 2017 року суддею Загинайко Т.В., повний текст якого складено 18 грудня 2017 року у справі № 904/9494/17- скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх", Австрія, Вена (LA Kraftanlagen GmbH, Austria, Vienna) - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх", Австрія, Вена (LA Kraftanlagen GmbH, Austria, Vienna) (Austria, 1010 Viena, Getreidemarkt 14/32) в доход Державного бюджету України (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра, код класифікації доходів бюджету 22030101, код ЄДПРОУ отримувача: 37989274, рахунок отримувача 2004, назва банку: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за , МФО банку 805012) 360000грн.00коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафтанлаге Гмбх", Австрія, Вена (LA Kraftanlagen GmbH, Austria, Vienna ) (Austria, 1010 Viena, Getreidemarkt 14/32) в доход Державного бюджету України (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра, код класифікації доходів бюджету 22030101, код ЄДПРОУ отримувача: 37989274, рахунок отримувача 2004, назва банку: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за , МФО банку 805012) 2400грн.00коп- витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03.2018року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов