РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2018Справа № 910/23159/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Пластікс-Україна»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр»

про стягнення 294 367,68 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Бонтлаб В.В. (довіреність від 05.04.2017),

від відповідача Ліпіна М.В. (адвокат, ордер КВ № 710252 від 27.11.2017)

від третьої особи Діденко Ю.О. (довіреність № 98/17 від 15.12.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» (далі - ТОВ «Квадрат-Про», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пластікс-Україна» (далі - ТОВ «Пластікс-Україна», відповідач) про стягнення 294 367,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його обов'язку сплатити суборендну плату за користування приміщенням у листопаді 2017 року за договором суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 07.11.2016.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг у розмірі 294 367,68 грн., який є суборендною платою за листопад 2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2017 відкрито провадження у справі № 910/23159/17 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.01.2018.

15.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що станом на листопад 2017 року договір оренди № 1/03-01/2015 від 01.03.2015, укладений між позивачем та власником нежитлових приміщень - товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр», на підставі якого позивач передав вказані нежитлові приміщення в суборенду відповідачу за договором суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 07.11.2016, був визнаний недійсним рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17 (яке набрало законної сили 06.09.2017), у зв'язку з чим між відповідачем та власником нежитлових приміщень був укладений новий договір найму нежитлових приміщень № 87/17 від 07.09.2017. З огляду на викладене, відповідач вважав, що правові підстави для сплати ним суборендної плати за листопад 2017 року на користь позивача відсутні, а заявлені позивачем вимоги необґрунтовані та безпідставні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» (далі - ТОВ «Сервіс-Центр», третя особа), підготовче засідання відкладено на 30.01.2018.

26.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані надані третьою особою пояснення, в яких остання вказала, що з набуттям законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17 виконання договору суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 07.11.2016 припинилось в силу приписів ст. 774 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України, адже дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить його правовій природі. Третя особа також зазначила про укладення між нею, як власником нежитлових приміщень, та відповідачем самостійного договору найму нежитлових приміщень № 87/17 від 07.09.2017. З наведених підстав третя особа вважала вимоги позивача, заявлені в межах даного позову, неправомірними.

30.01.2018 у підготовчому засіданні судом було оголошено перерву до 06.02.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 22.02.2018 для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 22.02.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях третьої особи, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 22.02.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників часників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

07.11.2016 між ТОВ «Квадрат-Про» (орендар) та ТОВ «Пластікс-Україна» (суборендар) був укладений договір суборенди нежилого приміщення №1/12-2016 (далі - договір суборенди), згідно з умовами якого орендар зобов'язувався передати, а суборендар - прийняти в строкове платне користування частину нежилого приміщення адміністративних та складських приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82 «А», загальною площею 1169,2 кв.м., з яких: 696,80 кв.м. - площа складських приміщень (1-й поверх), 472,4 кв.м. - площа адміністративних приміщень (2-й поверх) (далі - орендоване/нежиле приміщення).

У подальшому сторонами була укладена додаткова угода № 1 від 01.03.2017, згідно з умовами якої загальна площа орендованого нежилого приміщення була збільшена та склала 1436,4 кв.м., з яких: 696,80 кв.м. - площа складських приміщень (1-й поверх), 167,2 кв.м. - площа адміністративних приміщень (1-й поверх), 572,4 кв.м. - площа адміністративних приміщень (2-й поверх).

Відповідно до п. 1.3 договору суборенди, приміщення, що передається в суборенду, належить орендарю на підставі п. 1.6 договору оренди нежилого приміщення № 1/03-01/2015 від 01.03.2015.

Суд зазначає, що факт укладення договору оренди нежилого приміщення № 1/03-01/2015 від 01.03.2015 між ТОВ «Квадрат-Про», як орендарем, та ТОВ «Сервіс-Центр», як орендодавцем, встановлений у рішенні господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17, яке набрало законної сили, та в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню перед судом.

Пунктом 1.6 договору суборенди визначено, що орендодавець не заперечує та погоджує передачу приміщення в суборенду протягом терміну оренди.

Згідно з п. 4.1 договору суборенди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.03.2017) вартість орендної плати (окрім витрат на споживання електроенергії та інших комунальних платежів) складає 294 367,68 грн. з ПДВ, з яких:

- за адміністративні приміщення - 226,00 грн., крім того 20% ПДВ - 45,20 грн., всього з ПДВ - 271,20 грн. за 1 кв.м., всього разом з ПДВ за 472,40 кв.м. - 128 114,88 грн.;

- за складські приміщення - 116,00 грн., крім того 20% ПДВ - 23,20 грн., всього з ПДВ - 139,20 грн. за 1 кв.м., всього разом з ПДВ за 698,8 кв.м. - 96 994,56 грн.;

- за адміністративні приміщення на першому поверсі - 216,00 грн., крім того 20% ПДВ - 43,20 грн., всього з ПДВ - 259,20 грн. за 1 кв.м., всього разом з ПДВ за 167,20 кв.м. - 43 338,24 грн.;

- за адміністративні приміщення на другому поверсі - 216,00 грн., крім того 20% ПДВ - 43,20 грн., всього з ПДВ - 259,20 грн. за 1 кв.м., всього разом з ПДВ за 100,00 кв.м. - 25 920,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору суборенди орендна плата перераховується на поточний рахунок орендаря у національній валюті України гривні без виставлення рахунків-фактур в розмірі, вказаному в п. 4.1 договору, до 15 числа поточного місяця за поточний місяць.

Пунктами 2.3, 2.4 договору суборенди передбачено, що при передачі приміщення в суборенду складається акт приймання-передачі, що підписується сторонами. Приміщення вважається переданим в суборенду з моменту підписання акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Орендна плата починає сплачуватись з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення.

Крім того, сторонами погоджено, що укладений ними договір набирає сили з дати його укладення, а термін суборенди згідно вказаного договору складає 1 рік з 01.01.2017 по 31.12.2017 включно (п. 7.1 договору суборенди).

На виконання умов укладеного сторонами договору суборенди позивач передав, а відповідач прийняв у користування вищевказане нежиле приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі нежилого приміщення від 31.12.2017 та актом прийому-передачі нежилого приміщення від 01.03.2017, складеним з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.03.2017.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідач порушив умови укладеного сторонами договору суборенди, оскільки не сплатив на його користь орендну плату за листопад 2017 року, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача борг в розмірі 294 367,68 грн. в судовому порядку.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти правомірності вимог позивача, вказував на те, що укладений ними договір суборенди станом на листопад 2017 року припинив свою дію, оскільки договір оренди нежилого приміщення № 1/03-01/2015 від 01.03.2015, на підставі якого позивач набув право передавати нежилі приміщення в суборенду, був визнаний недійсним рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17, яке набрало законної сили.

Перевіряючи такі доводи сторін, розглядаючи та вирішуючи даний спір по суті, суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що наймом (орендою) є передання наймодавцем наймачеві майна у користування за плату на певний строк.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України піднаймом є передання наймачем речі у користування іншій особі і таке передання можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 774 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 09.02.2012 у справі № 55/206, договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить природі договору суборенди.

Судом встановлено, що у провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6981/17 за первісним позовом ТОВ «Сервіс-Центр» (третя особа, орендодавець) до ТОВ «Квадрат-Про» (позивач, орендар) про визнання недійсним (нікчемним) договору оренди нежилого приміщення № 1/03-1/2015 від 01.03.2015 та за зустрічним позовом ТОВ «Квадрат-Про» до ТОВ «Сервіс-Центр» про визнання дійсним вказаного договору.

За результатами розгляду вищевказаної справи № 910/6981/17 господарським судом міста Києва було прийнято рішення від 19.06.2017, яким первісний позов задоволено повністю та визнано недійсним договір оренди нежилого приміщення № 1/03-1/2015 від 01.03.2015, укладений між ТОВ «Сервіс-Центр» та ТОВ «Квадрат-Про», а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17 було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017, яка, в свою чергу, була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017, та набрало законної сили 06.09.2017.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Поряд з цим, згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 2.7 Постанови Пленум Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», частиною третьою статті 207 ГК України передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Таким чином, правовідносини, що виникали з визнаного судом недійсним договору оренди нежилого приміщення № 1/03-01/2015 від 01.03.2015, в тому числі й право позивача передати нежилі приміщення в суборенду відповідачу, припинились 06.09.2017, тобто з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/6981/17.

Відповідно, одночасно припинились й правовідносини, що виникали з договору суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 07.11.2016, в тому числі й обов'язок відповідача сплачувати орендну плату позивачу, а також право позивача вимагати від відповідача виконання такого обов'язку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з моменту визнання договору оренди нежилого приміщення № 1/03-1/2015 від 01.03.2015 недійсним припинили своє існування будь-які правові підстави для отримання позивачем суборендної плати.

Судом встановлено, що 07.09.2017 між відповідачем, як наймачем, та ТОВ «Сервіс-Центр», як наймодавцем, був укладений новий договір найму нежитлових приміщень № 87/17, згідно з умовами якого в користування відповідача було передане індивідуально-визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 1436,40 кв. м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82А, корпус Б.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 294 367,68 грн., який є суборендною платою за листопад 2017 року за договором суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 07.11.2016 є необґрунтованою та безпідставною.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» до товариства з обмеженою відповідальністю «Пластікс-Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр», про стягнення 294 367,68 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 12.03.2018.

Суддя О.Г. Удалова