РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/16718/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за первісним позовом товариство з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг"

до публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК"

про визнання недійсним правочину у формі повідомлення №1-4-2-3/904-АК від 19.05.2017 р. про нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.12.2015р.

за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг"

про визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року недійсним

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Більчук О.О. представник за договором № 0006-С про надання правової допомоги від 30.08.2017 р.;

від відповідача за первісним позовом: Антоненко Н.С. - представник за довіреністю № 209 від 02.01.2018р..

від позивача за зустрічним позовом: Антоненко Н.С. - представник за довіреністю № 209 від 02.01.2018р.;

від відповідача за зустрічним позовом: Більчук О.О. представник за договором № 0006-С про надання правової допомоги від 30.08.2017 р.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг" до публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання недійсним правочину у формі повідомлення №1-4-2-3/904-АК від 19.05.2017р. про нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.12.2015р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.09.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.10.2017 р.

В судових засіданнях 23.10.2017 р. та 14.11.2017 р. оголошувались перерви.

14.11.2017 р. до відділу діловодства господарського суду м. Києва від публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк", на підставі ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг" про визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.11.2017 р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "МХ Консалтинг" про визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року недійсним, розгляд справи призначено на 05.12.2017 р.

У судовому засіданні 05.12.2017 р. оголошено перерву до 16.01.2018 р.

15.12.2017 р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 16.01.2018 р. суд повідомив сторін про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, клопотання про витребування доказів залишено без розгляду, оголошено перерву до 29.01.2018 р.

У судове засідання 29.01.2018 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 16.01.2018 р.

В судовому засіданні 19.02.2018 року представник позивача підтримав первісні позовні вимоги та просив їх задовольнити, заперечував проти зустрічних позивних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти первісних позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні та просив задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 19.02.2018 року на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

09.12.2015 року між публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (що є правонаступником відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк») (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «MX Консалтинг» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за номером №1605.

Відповідно до п.1.1 договору, продавець продає та передає у власність, а покупець купує та приймає у власність належне продавцю на праві власності нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів №27 за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Короленка, будинок 21, опис об'єкта: магазин непродовольчих товарів - приміщення №27 поз. 1-12, І, загальною площею 147,1 кв.м, ганки літ. а, а1 на першому і другому поверхах житлового будинку літ. А-4, надалі іменується «нерухоме майно», та сплачує за нього обговорену даним договором грошову суму.

Відомості про реєстрацію права власності TOB «MX Консалтинг» на нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів №27 за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, 21, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2015 р., індексний номер 49443763 (копія додасться).

Згідно з п.2.1 договору продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за суму у розмірі 2 650 000 (два мільйони шістсот п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в т.ч. ПДВ - 441 666 (чотириста сорок одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 67 копійок, яка повинна бути повністю сплачена покупцем продавцю в день підписання та нотаріального посвідчення цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок продавця. Підтвердженням факту оплати буде квитанція банківської установи про перерахування вказаної суми.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна №44-ФБ, ідентифікатор за базою ФДМУ: 782962_10112015_44-FB, складеному суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Центр оцінки власності «Парето» (Сертифікат №14164/13 суб'єкта оціночної діяльності виданий 18 січня 2013 року Фондом державного майна України) 11 листопада 2015 року, вартість нерухомого майна становить 2 273 200,67 грн.

Даний договір зі сторони продавця укладається згідно рішення Правління ПАТ «ФІДОБАНК», Витяг з протоколу засідання №74 від 28 жовтня 2015 року.

Відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 травня 2016 року N 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ФІДОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" (далі - ПУАТ "ФІДОБАНК") з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "ФІДОБАНК", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016 та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. з 20.06.2016 по 19.07.2016 року.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (далі - ПАТ «ФІДОБАНК») з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ФІДОБАНК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами - Коваленку Олександру Володимировичу з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно.

Як зазначено позивачем, 24.05.2017 року ним від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» отримано повідомлення про нікчемність договору №1-4-2-3/904-ЛК від 19.05.2017 року.

Як вбачається з вищезазначеного повідомлення ним повідомлено ТОВ «МХ Консалтинг» про нікчемність, на підставі пункту 3 ч.3 ст. 38 Закону, а саме, на підставі того, що ПАТ «ФІДОБАНК», здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору, договору купівлі-продажу нежитлових приміщень укладеного 09 грудня 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «МХ Консалтинг», податковий номер 34807768, посвідченого Зимою Н.Ф., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1605.

29.06.2017 року позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про не визнання нікчемності договору вих. № 40 від 29.06.2017 року.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, рішення ПАТ «ФІДОБАНК» викладене у формі повідомлення №1-4-2- 3/904-АК від 19.05.2017 р. про нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 09.12.2015 р. між ПАТ «ФІДОБАНК» та TOB «MX Консалтинг», посвідченого Зимою Н.Ф. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстрованим номером №1605, є недійсним та протиправним, оскільки:

- суперечить ст.. 203 ЦК України, п.3 ч.3 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як нормативним підставам визнання договору нікчемним;

- порушує право власності позивача на нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів №27 за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, 21;

а тому підлягає скасуванню, що підтверджується наступним вмотивуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Наявним в матеріалах справи наказом «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів» №32 від 25.05.2016 року підтверджується, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві "ФІДОБАНК" наказано здійснити в публічному акціонерному товариства «ФІДОБАНК» перевірку договорів (інших правочинів), укладених публічним акціонерним товариством "ФІДОБАНК" за період з 20.05.2015 до 20.05.2016, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону. Створено комісію з перевірки договорів за операційною діяльністю банку. Комісії з перевірки договорів здійснити перевірку договорів до 10.06.2016 та надати відповідні пропозиції уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві "ФІДОБАНК" Коваленко О.В.

Відповідно до п.3 ч.3 статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації Фонд повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.18 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, № 2 від 05.07.2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за № 1581/21893 (в редакції станом на час складання наказу від 25.05.2016 року), Фонд безпосередньо (або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у разі делегування їй повноважень) зобов'язаний (зобов'язана): протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

- банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

- банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

- банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними безпосередньо протягом дії тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення» затвердженого рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №863/28993 від 15.06.2016 року у разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Як встановлено судом, процедура ліквідації публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" розпочата з 20.07.2016 року. А тому, проведення перевірки могло бути продовжено на шість місяців, тобто до 20.01.2017 року.

Проте, в порушення вищезазначених норм, рішенням виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Щодо продовження перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПУАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» №652 від 20.02.2017 року вирішено продовжити строк проведення перевірки правочинів у тому числі договорів) ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними до 15.05.2017 року.

Крім того, судом взято до уваги, що постановами Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 року у справі № 826/17420/16 та від 03.10.2017 року у справі № 826/17586/16 визнано протиправним та не чинним абзац 2 п. 5 розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення затвердженого рішенням від 25.06.2016 № 826, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.06.2016 за № 863/28993.

Відповідно до п. 7 розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити:

інформацію щодо складу Комісії;

перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб");

інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт(и) перевірки повинен(ні) бути складений(і) не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

13.05.2017 року комісією з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними призначеної наказом №24 від 22 лютого 2017 року, складено протокол, яким вирішено визнати такими, що підпадають під ознаки нікчемності визначені п.3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.. 228 ЦК України договору, зокрема, договір купівлі-продажу від 09.12.2015 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за реєстровим №1605.

Відповідно до п. 8 розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються:

підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону);

інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Проте, будь-якого розпорядчого документа матеріали справи не містять.

З повідомлення про врегулювання заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року вих.. №1-4/705-ЛК/1 від 07.09.2017 року, вбачається, що рішення відповідача про визнання нікчемним договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року, ґрунтується на Звіті №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року з незалежної оцінки ринкової вартості нежилого приміщення №27, в літ. А-4, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21, який виконаний суб'єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експрес-Сервіс».

Так, у вищезазначеному звіті зазначено, що ринкова вартість нежилого приміщення №27 в літ. А, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21 саном на 08.12.2015 року становить 2 924 258,00 грн. без врахування ПДВ (3 509 109 з ПДВ). Крім того, у висновку зазначено, що метою проведення оцінки є визначення ринкової вартості для подання у суд незалежної оцінки нерухомого майна іпотеки (згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації).

В той час, як зазначено відповідачем, згідно договору купівлі-продажу приміщення від 09.12.2015 року продаж нежитлових приміщень було здійснено за 2 650 000,00 грн. в тому числі ПДВ, що понад 20% нижче ніж вартість згідно незалежної оцінки.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що звіт №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року складено на підставі договору №07-17-М14 на проведення незалежної оцінки майна від 25.07.2017 року укладеного між приватним підприємством «ТА-Експрес-Сервіс» (оцінювач), публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (банк) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд).

При цьому, Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними призначеної наказом №24 від 22 лютого 2017 року, датований 13.05.2017 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, що покладено в основу рішення відповідача про нікчемність договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року №1605 прийнято без встановлення розміру звичайної вартості нежитлового приміщення №27, в літ. А-4, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21, порушуючи п.3 ч.2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". А тому, визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року нікчемним здійснювалось без встановлення фактичних підстав та належним доказів.

Згідно з п.1 розділу IIІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.

Щодо обраного способу захисту суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.3 статті 202 ЦК України).

Частиною 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Отже, наслідком прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, прийнятого у формі повідомлення є створення конкретного цивільного правового результату для позивача, зокрема, необхідності вчинення дій щодо застосування наслідків недійсності договорів (повернення майна).

Таким чином, оскільки, оскаржуване рішення відповідача, можливість прийняття якого передбачено актами цивільного законодавства, а саме ст.. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" породжує цивільні права та обов'язки - до нього застосовуються загальні вимоги цивільного законодавства, передбачені ст.. 203 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Слід зазначити що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014р. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

У зв'язку з чим, суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом визнання недійсним одностороннього правочину Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК Коваленка О.В., викладений у формі повідомлення №1-4-2-3/904-АК від 19.05.2017 року про нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 09.12.2015 року між публічним акціонерним товариством "ФІДОБАНК та товариством з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг», посвідченою Зимою Н.Ф. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1605.

У зв'язку з чим, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «MX Консалтинг», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за номером №1605 таким, що відповідає ознакам нікчемності за ознаками, визначеними ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 228 ЦК України та визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «MX Консалтинг», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за номером №1605 недійсним, то суд зазначає наступне.

Пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Позивач за зустрічним позовом звертаючись з позовом нікчемність договору обґрунтовує тим що:

- згідно договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. за номером №1605, продаж нежитлових приміщень було здійснено за 2 650 000,00 грн. з ПДВ., що понад 20% нижче від вартості згідно незалежної оцінки.

На підтвердження своїх тверджень позивачем надано звіт №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року з незалежної оцінки ринкової вартості нежилого приміщення №27, в літ. А-4, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21, який виконаний суб'єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експрес-Сервіс», у якому зазначено, що ринкова вартість нежилого приміщення №27 в літ. А, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21 саном на 08.12.2015 року становить 2 924 258,00 грн. без врахування ПДВ (3 509 109 з ПДВ).

Відповідно до п.3 ч.3 статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім.

Істотними умовами договору на проведення оцінки майна є, зокрема, мета, з якою проводиться оцінка.

Так в матеріалах справи наявний договір №07-17-М14 на проведення незалежної оцінки майна від 25.07.2017 року укладений між приватним підприємством «ТА-Експрес-Сервіс» (оцінювач), публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (банк) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) відповідно до умов якого банк замовляє, а оцінювач приймає на себе зобов'язання по проведенню належної оцінки активів банку (далі - послуг) згідно з переліком, наведеним у додатку до договору.

Відповідно до п.1.2 договору №07-17-М14 від 25.07.2017 року, мета проведення оцінки - подання у суд незалежної оцінки нерухомого майна у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки (згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації).

Також, у висновку до звіту №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року зазначено, що метою проведення оцінки є визначення ринкової вартості для подання у суд незалежної оцінки нерухомого майна іпотеки (згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації).

Відповідно до абз. 2 розділу 3 звіту №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року, цей звіт дійсний тільки в повному обсязі та лише для визначеної у ньому мети.

У зв'язку з чим, суд вважає, що вищезазначений звіт не може підтверджувати обставину про ринкову вартість об'єкта нерухомості з метою його продажу.

Крім того, відповідно до п.1.6 договору №07-17-М14 від 25.07.2017 року, незалежна оцінка об'єкту проводиться станом на дату підписання акту приймання-передачі в порядку, визначеному абзацом другим підпункту 3.2.8 договору, що є датою оцінки.

Тобто, з вказаної умови договору вбачається, що дата оцінки об'єктів не може бути відмінною від дати підписання акту приймання-передачі документів необхідних для проведення оцінки.

Проте, як вбачається зі звіту №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року датою оцінки є 08 грудня 2015 року.

В абз. 18 розділу 3 звіту №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року зазначено, що замовник оцінки надає оцінювачу всі істотні відомості про об'єкт оцінки (правовий статус, технічні характеристики), забезпечує доступ з метою вивчення його технічного стану.

Відповідно до абз. 21 звіту №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року згідно договору на проведення незалежної оцінки майна, проводиться ретроспективна оцінка станом на 08.12.2015 р.

Оцінювачем були проведені маркетингові дослідження архівних даних ринку комерційної нерухомості, які були актуальними станом на дату оцінки. Зважаючи на неможливість уточнити дані опублікованої інформації щодо продажу (більшість оголошень станом на дату складання звіту втратили свою актуальність), оцінювач приймає наявну інформацію за достовірну.

Доступу до оцінюваних приміщень надано не було, тому технічний стан приймався як «добрий» відповідно до фото, наданих Замовником. Оцінювач припускає, що приміщення були в такому ж технічному стані і на дату оцінки.

Відповідальність щодо повноти та достовірності інформації, наданої для оцінки, лежить на замовнику.

Проте, відповідно до ч.2 статті 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку що звіт №07-17-М14-14 від 08.12.2015 року здійснений з порушенням вимог чинного законодавства та не може бути прийнятим, як допустимий та належний доказ.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З наявного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року вбачається, що продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за суму у розмірі 2 650 000 (два мільйони шістсот п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в т.ч. ПДВ - 441 666 (чотириста сорок одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 67 копійок (п.2.1 договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна №44-ФБ, ідентифікатор за базою ФДМУ: 782962_10112015_44-FB, складеному суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Центр оцінки власності «Парето» (Сертифікат №14164/13 суб'єкта оціночної діяльності виданий 18 січня 2013 року Фондом державного майна України) 11 листопада 2015 року, вартість нерухомого майна становить 2 273 200,67 грн.

З наявного звіту про оцінку майна №44-ФБ від 11.11.2015 року вбачається, що він здійснений суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Центр оцінки власності «Парето» на замовлення ПАТ «ФІДОБАНК» та метою оцінки є визначення вартості для цілей реалізації (продажу).

Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено належними доказами, а судом не встановлено наявності продажу нежитлових приміщень згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015 року на умовах нижчих від звичайних.

Крім того, судом встановлено, що рішення комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними прийнято без встановлення розміру звичайної вартості нежитлового приміщення №27, в літ. А-4, загальною площею 147,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, буд.21, порушуючи п.3 ч.2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". А тому, визнання договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року нікчемним здійснювалось без встановлення фактичних підстав та належним доказів.

Згідно з п.1 розділу IIІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.

За таких обставин, сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015.р., укладений між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «МХ Консалтинг», а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2015.р., було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за цим договором не настала.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивач при зверненні до суду з вказаним позовом не обґрунтував та не довів суду належними та допустимими доказами в порядку статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав нікчемності правочину, передбаченого статтей 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст..74, 76,77, 129, ст.ст. 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК Коваленка О.В., викладений у формі повідомлення №1-4-2-3/904-ЛК від 19.05.2017 року про нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 09.12.2015 року між публічним акціонерним товариством "ФІДОБАНК та товариством з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг», посвідченою Зимою Н.Ф. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1605.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК (01601, м. Київ, вул.. Велика Васильківська, 10, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МХ Консалтинг» (01033, м. Київ, вул.. Саксаганського, будинок 38 Б, офіс 11, ) судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. В зустрічному позові відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 06.03.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий