РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"15" березня 2018 р. Справа № 924/1319/15

Суддя (суддя-доповідач у справі) Рівненського апеляційного господарського суду ОСОБА_1, перевіривши матеріали апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне"

на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.02.2018 року про відмову у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" про поновлення строку для подання скарги товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" від 13.02.2018р. на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця у ВП № 53958659 (прийняту у м. Хмельницькому)

у справі № 924/1319/15 (головуючий суддя Смаровоз М.В., суддя Димбовський В.В., суддя Гладюк Ю.В.)

стягувач (позивач) Публічне акціонерне товариства "Брокбізнесбанк" боржники (відповідачі):

1. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Подільський господар"

2. ОСОБА_2 обмеженою відповідальністю "АТЗТ" Мирне"

за участю: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області

про стягнення солідарно 10 854 526,00 грн., з яких 5 992 739,78 гри. - основний борг, 734 890,49 грн. - проценти, 1 449 750,47 грн. - пеня за несплату основного боргу, 160 683,46 грн. - пеня за «Йсплату процентів, 8 000,00 грн. - штраф, 78 808,63 грн. - 3% річних за несплату основного боргу. 10 501,13 грн. - 3% річних за несплату процентів, 2 185 935,73 грн. - інфляційні втрати за Несплату суми основного боргу та 233 216,31 грн. - інфляційні втрати за несплату процентів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.02.2018 року у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" про поновлення строку для подання скарги товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" від 13.02.2018р. на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця у 1311 № 53958659 у справі № 924/1319/15 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.02.2018 року, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне"звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (Вх.№ 446/18, від 05.03.2018р)

У вказаній апеляційній скарзі ТОВ "АТЗТ Мирне" просить вищезазначену ухвалу скасувати, справу направити до господарського суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без руху, з огляду на таке.

Статтею 258 ГГІК України встановлено вимоги до форми та змісту апеляційної скарги. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

До апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору. Водночас, скаржник зазначає, що судовий збір не сплачував, оскільки вважає, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною стадією судового провадження. Пояснює суду, що провадження за скаргою на дії ДВС не відкривається, і за подання позовної заяви вже було сплачено судовий збір, і оскільки ні вимогами ГПК України, ні Законом України "Про судовий збір" не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, то за подання апеляційної скарги судовий збір сплачуватись не повинен. Апелянт вказує, що перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій) за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним, і справляння судового збору за подання до суду інших позовних заяв (заяв, скарг), в т.ч. скарг на дії ДВС, не передбачено. Додає, що до аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2018р. у справі №2-3280/1.

Сплата судового збору, повернення і звільнення від сплати, розміри ставок судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2.16 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 із подальшими змінами "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що п.п 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" стосується подання апеляційних і касаційних скарг на будь-які ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом сплата судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Підставою для даного висновку може слугувати те, що Закон України "Про судовий збір" визначає обов"язок сплати судового збору за оскарження в апеляційному та касаційному порядку будь-яких ухвал суду, які підлягають оскарженню (не зазначаючи винятку з даної норми та не деталізуючи виду таких ухвал), при цьому ставка такого збору (один прожитковий мінімум для працездатних осіб) не є пов"язаною із сумою позову.

Також суд звертає увагу заявника, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя суди вирішують питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ГПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з іншого.

Водночас апелянт не вказує суду, що розмір судового збору за оскарження ухвали є занадто великий , а його фінансове становище скрутне, що не дає останньому змоги реалізувати право на судовий захист.

Оцінюючи зміст висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2018р. у справі № 2-3280/1, суддя звертає увагу на те, що обставини у даних справах не є однаковими, зокрема, у постанові, яку надано для прикладу апелянтом, визначено, що суб"єкт оскарження обгрунтовував підстави його звільнення від сплати судового збору ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема в описовій частині постанови зазначено: 26 вересня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначала, що її звільнено від сплати судового збору ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Також у даній постанові застосовано редакцію Закону "Про судовий збір" за станом на вересень 2016р. (звернення заявника з апеляційною скаргою), що не відповідає чинній редакції Закону.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

При цьому, скаржником не додано жодних доказів надсилання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Згідно ч. 2 ст. 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

За приписами ст. 259 ГПК України, особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Враховуючи, що до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору та доказів направлення апеляційної скарги та доданих до неї документів сторонам по справі з огляду на приписи ст. ст. 164, 172, 174, ч.2 ст.260 ГПК України, суддя (суддя-доповідач у справі) прийшов до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання скаржнику 10- денного строку з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 ГПК України, суддя (суддя-доповідач)

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Мирне" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.02.2018 року у справі №924/1319/15 - залишити без руху.

2. Встановити скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги та подати суду: докази сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.; докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.

3. У разі неусунення недоліків в установлений строк, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя Бучинська Г.Б.