ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р.Справа № 922/4400/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство Мост-1", м. Харків
про стягнення 1420384,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 довіреність №1 від 03.01.2017р.;

відповідача - ОСОБА_1 директор, ОСОБА_3 довіреність б/н від 01.12.16р.;

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство Мост-1", в якій позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 1164742,09 грн., 3% річних в розмірі 109353,00 грн., 1% штрафу в розмірі 146289,22 грн., що разом складає 1420384,31 грн. за період з 14.01.2015р. по 07.06.2017р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно затвердженої господарським судом у справі №922/59/16 мирової угоди, що укладена між сторонами. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 27.12.17р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче засідання призначено на "22" січня 2018 р. о (об) 10:20.

10.01.2018р. до господарського суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву за вх.№515, в якому відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме в частині 439949,85 грн., в частині стягнення з відповідача 980434,37 грн. проти позову заперечує, оскільки вважає не вірним період нарахування позивачем інфляційних витрат, 3% річних та 1% штрафу, а саме з 14.01.2015р. та на думку відповідача вказаний період має починатися з 25.07.2016р., з моменту пропущення строку виконання відповідачем зобов'язання по сплаті коштів відповідачу по мировій угоді, що затверджена господарським судом 22.03.2016р. по справі №922/59/16 між тими ж сторонами.

22.01.18р. в підготовчому засіданні оголошено перерву до 19 лютого 2018 року до 10 години 00 хвилин.

У судовому засіданні 19.02.2018р. відбулося підготовче засідання за правилами встановленими статтями 196-205 ГПК України, судом з'ясовано всі питання на стадії підготовчого провадження та згідно п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.03.2018р. о 11:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили позов задовольнити частково, з підстав викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Таким чином, виходячи з тлумачення норми ст. 13 ГПК України суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ДП "Донецький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" і ТОВ "ВП Мост-1" укладений договір зворотної фінансової допомоги №01-26/06/1/14 від 27.01.2014р.

Відповідно до умов договору позикодавець (позивач) надав позичальнику (відповідач) зворотну фінансову допомогу в розмірі 2 000 000, 00 грн., а останній зобов'язувався повернути її на умовах, визначених договором.

Згідно п.4.1. договору, строк надання допомоги позичальнику починається з моменту здійснення першого, від дати підписання даного договору, переказу коштів позикодавця на розрахунковий рахунок позичальника і закінчується 31.12.2014р.

П.5.1. договору визначено, що по закінченні строку, вказаного в п.4.1. даного договору, позичальник зобов'язується протягом 5-ти банківських днів повернути суму допомоги.

Таким чином, за умовами договору сторони визначили, що позичальник повинен був повернути грошові кошти у строк до 13.01.2015 року (з урахуванням вихідних та святкових днів), проте свій обов'язок не виконав.

ДП "Донецький облавтодор" (позивач) у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за вищевказаним договором звернувся з позовною заявою до господарського суду Харківської області про стягнення з ТОВ "ВП "Мост-1" суму заборгованості.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2016 року по справі №922/59/16 затверджено мирову угоду між сторонами, за умовами якої:

1. Відповідач визнає, що його заборгованість перед позивачем на момент укладення цієї угоди становить 2 000 000 грн. основного боргу (два мільйони) гривень 00 копійки. Відповідач також визнає своє зобов'язання щодо компенсації позивачу витрат зі сплати судового збору у розмірі 42 974, 05 грн.

2. Відповідач гарантує, що вищевказана заборгованість перед позивачем, яка дорівнює 2 000 000 грн. (два мільйони) гривень 00 копійки, а також витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 42 974, 04, а всього 2 042 974, 05 грн. (два мільйони сорок дві тисячі дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 05 копійок, буде сплачена ним у строк не пізніше 24 липня 2016 року.

3. Відповідач має право дострокового виконання зобов'язання незалежно від зазначеного терміну у п. 2 угоди.

4. Позивач після укладення зазначеної угоди ініціює припинення провадження за справою №922/59/16 про стягнення заборгованості.

5. Позивач заявляє, що у випадку належного виконання цієї угоди, не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом угоди.

6. У випадку несплати відповідачем суми заборгованості в строк, передбачений п. 2 цієї угоди, позивач має право вимагати стягнення з Позивача штрафу у розмірі 1% від суми, що не сплачена в строк до 24.07.2016р. за кожен місяць прострочення, а також 3% - річних та інфляційні нарахування, відповідно ст.625 Цивільного кодексу України.

7. Зазначена мирова угода набуває юридичної сили з моменту її підписання сторонами та затвердження господарським судом Харківської області.

Проте, відповідач свої зобов'язання за мировою угодою не виконав, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом щодо стягнення з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 1164742,09 грн., 3% річних в розмірі 109353,00 грн., 1% штрафу в розмірі 146289,22 грн. за період з 14.01.2015р. по 07.06.2017р.

Відповідач зазначає, проте, що укладанням мирової угоди між сторонами у справі №922/59/16 сторони визначили суму боргу у розмірі 2042974,05 грн., а також змінили строки виконання зобов'язання по сплаті заборгованості та визначили такий строк не пізніше 24.07.2016р., отже на думку відповідача й нарахування інфляційних, 3% річних та 1% штрафу встановленого п. 6 мирової угоди повинно починатися з 24.07.2016р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання зворотної фінансової допомоги, згідно якого та в силу ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2016 року по справі №922/59/16 затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем.

В силу ст.ст.11, 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаєв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.599 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При укладанні мирової угоди сторони погодили граничний строк виконання мирової угоди відповідачем, а саме визначили 24.07.2016р. пункт 2 мирової угоди затвердженої судом.

Суд не погоджується із твердженням відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачем інфляційних, 3% річних та 1% штрафу, оскільки дана позиція спростовується умовами мирової угоди, що затверджена господарським судом Харківської області та погоджена сторонами, а саме пунктом 6 мирової угоди.

Згідно п.6 мирової угоди сторони погодили, що у випадку несплати відповідачем суми заборгованості в строк передбаченого п.2 цієї угоди (24.07.2016р.), позивач має право вимагати стягнення з позивача штрафу у розмірі 1% від суми, що не була сплачена в строк до 24.07.2016р. за кожен місяць прострочення, а також 3% - річних та інфляційні нарахування, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у справі при виконанні мирової угоди, що затверджена господарським судом Харківської області ухвалою від 22.03.2016р. у справі №922/59/16 мало місце прострочення виконання мирової угоди, та відповідач у встановлений сторонами строк до 24.07.2016 зобов'язання не виконав. Зобов'язання по сплаті коштів відповідач виконав лише 07.06.2017р.

Таким чином, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов мирової угоди, позивач на підставі п.6 мирової угоди має право на нарахування штрафу у розмірі 1% від суми, 3% - річних та інфляційних нарахувань за весь період, а саме з 14.01.2015р. до моменту погашення суми боргу відповідачем 07.06.2017р.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не звільняє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних, інфляційних та суми штрафу, суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 21305,80 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 29, 42, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство Мост-1" (61046, м. Харків, пр. Московський, 273, код ЄДРПОУ 3409399) на користь Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (85307, Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, 2, ) інфляційні нарахування в розмірі 1164742,09 грн., 3% річних в розмірі 109353,00 грн., 1% штрафу в розмірі 146289,22 грн., що разом складає 1420384,31 грн. та судовий збір у розмірі 21305,77 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 19.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_4