Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

м. Київ

справа № 913/1147/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду Луганської області

(суддя - Іванов А.В.)

від 29.08.2017

та постанову Донецького апеляційного господарського суду

(головуючий - Склярук О.І., судді - Дучал Н.М., Сгара Е.В.)

від 03.10.2017,

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

до державного підприємства "Первомайськвугілля"

про стягнення 380 980 496,53 грн

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулось до Господарського суду Луганської області із скаргою (з урахуванням заяви (а.с. 42, т. 5)), в якій просило визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича щодо винесення 16.06.2017 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому проваджені № 53500006; визнати недійсною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.06.2017; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І. С. вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, зокрема підготувати відповідний акт; завірити належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 53500006; подати акт разом із завіреними належним чином копіями матеріалів виконавчого провадження № 53500006 начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ. Визнати незаконною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ щодо не вчинення дій, передбачених ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та подати документи і відомості, необхідні для перерахування на користь ТОВ "Український лізинговий фонд" коштів відповідно до наказу Господарського суду Луганської області № 913/1147/16 від 27.12.2016, виданого на виконання рішення від 14.12.2016 у справі № 913/1147/16 за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду відповідно до ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Після вчинення зазначених дій начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, зобов'язати головного державного виконавця Нещадима І. С. зупинити виконавче провадження № 53500006.

Скарга обґрунтована тим, що виконання наказу Господарського суду Луганської області № 913/1147/16 про стягнення з ДП "Первомайськвугілля" на користь ТОВ "Український лізинговий фонд" 380 980 496,53 грн заборгованості повинно було здійснюватись за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення. Однак, повертаючи виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", головний державний виконавець, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ безпідставно не вчинили дій відповідно до вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, а тому наявні підстави для задоволення скарги.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.08.2017 скаргу ТОВ "Український лізинговий фонд" задоволено частково. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ щодо винесення постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 53500006 та визнано недійсною і скасовано постанову від 16.06.2017. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ зупинити виконавче провадження № 53500006 відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.08.2017 змінено, виключено абз. 4 її резолютивної частини, а саме - "зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ зупинити виконавче провадження № 5350006 відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017". В іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без змін.

23.10.2017 позивач ТОВ "Український лізинговий фонд" подало касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні скарги на дії органу державної виконавчої служби та прийняти нове рішення, яким вимоги ТОВ "Український лізинговий фонд" задовольнити.

Підставами для часткового скасування ухвалених у справі рішень позивач ТОВ "Український лізинговий фонд" зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"; тривалість невиконання судового рішення про стягнення коштів з ДП "Первомайськвугілля" суперечить Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", правовій позиції Конституційного суду України, Європейського суду з прав людини.

У відзиві на касаційну скаргу позивача Департамент ДВС МЮУ посилається на те, що оспорювані у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні скарги позивача прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому у задоволенні касаційної скарги ТОВ "Український лізинговий фонд" необхідно відмовити.

20.10.2017 Департамент ДВС МЮУ звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення скарги позивача на дії органу державної виконавчої служби та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Обгрунтовуючи необхідність скасування ухвалених у справі судових рішень в частині задоволення скарги позивача Департамент ДВС МЮУ зазначає про наявність у головного державного виконавця підстав для повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до вимог п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідність постанови від 16.06.2017 у виконавчому провадженні № 53500006 вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення відповідно до вимог ст. 311 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем, Департаментом ДВС МЮУ норм матеріального права.

Посилання Департаменту ДВС МЮУ на наявність у головного державного виконавця підстав для повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до вимог п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставними, адже приймаючи постанову від 16.06.2017 державний виконавець належним чином не встановив підстав для повернення вказаного документу стягувачу згідно з п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо посилань позивача на тривале невиконання рішення суду, що суперечить Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", правовій позиції Конституційного суду України, Європейського суду з прав людини, то необхідно зазначити таке.

27.12.2016 Господарським судом було видано наказ № 913/1147/16 про стягнення з ДП "Первомайськвугілля" на користь ТОВ "Український лізинговий фонд" 380 980 496,53 грн заборгованості.

01.03.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53500006 з виконання наказу Господарського суду Луганської області № 913/1147/16 від 27.12.2016.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню у встановлений законом строк, однак враховуючи, що з прийняттям Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017 підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, посилання позивача на тривале невиконання рішення господарського суду є безпідставними.

Суд вважає, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому її необхідно залишити в силі з таких підстав.

Задовольняючи частково скаргу позивача, апеляційний суд правильно виходив з того, що в головного державного виконавця не було підстав, передбачених п. 9 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документу стягувачу та що виконання наказу має здійснюватись відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Взявши до уваги, що головний державний виконавець належним чином не встановив підстав, передбачених п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документу стягувачу, суд прийшов до правильного висновку, що дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017 і є незаконними, а постанова від 16.06.2017 недійсною та підлягає скасуванню.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", за приписами п. 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 2 ст. 4 Закону). Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача (ч. 3 ст. 4 Закону).

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, визначено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Отже, обов'язок органу ДВС здійснювати дії, передбачені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, пов'язується із встановленням підстав, визначених положеннями п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документа стягувачу (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій). Оскільки таких підстав, зокрема, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" не було належним чином встановлено, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги позивача про зобов'язання ДВС здійснити заходи, передбачені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Позивачем в скарзі на дії органу державної виконавчої влади не ставилась вимога про зупинення виконавчого провадження згідно з ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017, а тому апеляційний суд правомірно змінив ухвалу місцевого суду, виключивши з її резолютивної частини абзац 4 та відмовив у її задоволенні із заявлених позивачем підстав.

За таких обставин постанова Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 ухвалена з додержанням вимог матеріального права, підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання касаційних скарг покладаються на позивача та Департамент ДВС МЮУ.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2017 року у справі за № 913/1147/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач