ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р.Справа № 922/3545/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Датагруп", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Форт", м. Харків
про стягнення коштів
за участю :

позивача - ОСОБА_1 - представника за довіреністю;

відповідача - ОСОБА_2 - представника за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Датагруп" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Форт" заборгованість, яка складається з:

- 13385,00 грн. основного боргу за надані телекомунікаційні послуги;

- 1696,81 грн. пені;

- 1055,03 грн. 3% річних;

- 6812,99 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.2017 р. було порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 29.11.2018 р. о 10-20 год. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.11.2017 р. було відкладено розгляд справи до 14.12.2017 р. о 11-30 год. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2017 р. було відкладено розгляд справи до 16.01.2018 р. о 10-30 год. Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2018 р. було призначано справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.02.2018 р. о 10-30 год. Ухвалою суду від 01.02.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.03.2018 р. о 11-40 год.

Представник Відповідача в судові засідання з"явився, 16.11.2017 р. через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити ПАТ "Датагруп" в задоволенні позову повністю.

В судове засідання з'явився представник Позивача та просить позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані Позивачем та Відповідачем докази, суд встановив наступне.

01.12.2014 року між ПАТ "Датагруп" (Оператором) та ТОВ "Інтер-Форт" (Абонент) був укладений договір № ІР/1-0179 про надання телекомунікаційних послуг, згідно якого на умовах та в порядку, передбачених Договором, Оператор зобов"язується надавати Абоненту послуги, а Абонент зобов"язується приймати послуги та сплачувати належні за договором та Замовленням на Послуги платежі. Під послугами розуміються телекомунікаційні послуги з доступу до мережі Інтернет та/або інші телекомунікаційні послуги (основні, додаткові), вказані в Замовленнях на Послуги. Замовленням на послуги з доступу до мережі Інтернет від 01.12.214 р. Сторонами визначено наступні послуги: надання доступу до мережі Інтернет (основна послуга); підтримка secondary DNS (додаткова послуга); надання доступу до статистики завантаження каналу Інтернет по індивідуальному логіну та паролю (додаткова послуга).

Строк дії договору: з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками сторін до моменту його припинення в порядку, передбаченому договором. Строк дії замовлення на послуги з доступу до мережі Інтернет від 01.12.2014 р. - 1 рік з моменту підписання Сторонами Замовлення.

П. 2.3.1. Договору передбачено, що Абонент зобов"язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати Оператору передбачені договором та Замовленнями платежі.

П. 3.5. договору визначено, що за відсутності в Замовленні авансу, абонент здійснює оплату вартості послуг протягом п"яти банківських днів з моменту виставлення оператором рахунку на оплату абоненту у наступному порядку: 3.5.1. щомісячний платіж (абонентську плату), передбачену Замовленням абонент оплачує в порядку передоплати за поточний календарний місяць; 3.5.2. інші платежі (окрім разових), що входять у вартість послуг за Замовленням, Абонент оплачує за попередній календарний місяць. У випадку неотримання Абонентом рахунку на оплату, Абонент зобов"язаний звернутись до Оператора для встановлення належної до сплати суми та оплатити її не пізніше 20 числа поточного місяця.

Згідно розділу ІІІ замовлення на послуги до мережі Інтернет від 01.12.2014 р., щомісячний платіж за надання доступу до мережі Інтернет на швидкості 200 Мбит/с без обмежень по трафіку складала 13385,00 грн.

Позивач свої зобов"язання виконав в повному обсязі. ОСОБА_3 свої зобов"язання щодо своєчасної та повної оплати передбачених Договором та Замовленням платежів не виконав та не оплатив щомісячний платіж по Договору за лютий 2015 р. в сумі 13385,00 грн. Так, Відповідачу наданий рахунок-акт № ІР/1-0179*1/201501 від 31.01.2015 р. щодо оплати попередньої плати за лютий 2015 р., який він отримав 12.02.2015 р. В березні 2015 р. ТОВ "Інтер-форт" направлено акт здачі-приймання робіт № ІР/1-0179*1/3 від 02.03.2015 р. та у зв"язку з тим, що ТОВ "Інтер-форт" не здійснено оплату за надані у лютому 2015 р. телекомунікаційні послуги, Відповідачу також направлено претензію про стягнення боргу № 040315/5 від 04.03.2015 р. та повторно рахунок № ІР/1-0179*1/3 від 01.03.2015 р. , які отримані Відповідачем 05.03.2015 р.

П. 3.12. Договору передбачено, що припинення дії Замовлення або договору або припинення/призупинення надання послуг зобов"язує Абонента повернути Оператору обладнання в порядку, встановленому Договором та не звільняє Абонента від погашення його заборгованості перед Оператором, що виникла під час строку дії Договору.

ОСОБА_3 до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

ОСОБА_3 до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 539 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов"язання, що виникає між суб"єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених кодексом, в силу якого один суб"єкт зобов"язаний вчинити певну дію господарського чт управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб"єкта (виконати роьоту, передачи майна, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб"єкт має право вимагати від зобовв"язаної сторони виконання її обов"язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

У відповідності із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння зміна умов договору не допускається.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконані або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності із ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов"язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов"язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцю зазначену послугу. Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов"язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором.

Позивач направив Відповідачу претензії про сплату суми боргу, які були залишені без задоволення (№ 55 від 14.08.2017 р. та № 61 від 28.09.2017 р.).

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, Відповідачу нараховано 3% річних в розмірі 1055,03 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 6812,99 грн.

Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму пені в розмірі 1696,81 грн. за період з 01.11.2016 р. по 15.10.2017 р. ОСОБА_3 суд відмовляє в позові в цій частині, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 о ст. 256 Цивільного кодексу України, під позовною давністю розуміється строк, в мжах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтереса. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, ч. 6 цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано. За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 253 ЦК України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання буде день, настцпний за днем, коли воно мало бути виконано. Але даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції.

Отже, ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено строк, в межах якого нараховуються штрафні санкції і який не є строком позовної давності, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи те, що Позивач дізнався про порушення свого права 20.02.2015 р., позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) сплила 20.02.2016 р.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основної суми заборгованості, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 9 статті 129 ГПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 233 ГК України, 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Форт" (61072, м. Харків, вул. 23 Серпня, 31-Б, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Датагруп" (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 31/33, ) суму заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 13385,00 грн., 3% річних в розмірі 1055,03 грн., інфляційні нарахування в розмірі 6812,99 грн., а також стягнення з Відповідача суми судового збору в розмірі 1481,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення суми 1696,81 грн. відмовити.

Повне рішення складено 14.03.2018 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст .ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_4