ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа № 921/574/17-г/5

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (свідоцтво № 1296 від 04.11.2017, довіреність № 14-198 від 14.12.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 (свідоцтво № 451 від 26.01.2007, довіреність № 17 від 26.02.2018, договір про надання правової допомоги від 26.02.2018);

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №14/4-5 від 04.01.2018,

на рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017, суддя: Андрушків Г.З., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 27.12.2017,

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз», м. Тернопіль,

про стягнення 7 944 994,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз» 7 944 994,20 грн., з яких: 7 424 174,32 грн. пені, 520 819,88 грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання останнім умов укладеного між сторонами договору №16-180-Н від 30.12.2015 на купівлю-продаж природного газу в частині оплати поставленого йому (відповідачу) протягом січня-вересня 2016 року природного газу на загальну суму 938 529 431,26 грн.

В обґрунтування вказаного позову посилається на ст.ст. 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 частково задоволено вищезазначений позов та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 107,82 грн. пені, 87,78 грн. 3% річних, 1600,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 7 943 798,60 грн., з яких: 7 423 066,50 грн. пені, 520 732,10 грн. 3% річних.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що стягнення 1 107,82 грн. пені, 87,78 грн. 3% річних нараховані за несвоєчасне виконання зобовязання відповідача по оплаті поставленого природного газу, оскільки не охоплюється спільними протокольними рішеннями, які змінити порядок і строк виконання зобовязань за договором поставки природного газу. Відмову в задоволенні решти позовних вимог, місцевий господарський суд мотивує тим, що внаслідок укладення спільних протокольних рішень змінено порядок і строк виконання зобовязань за договором поставки природного газу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині прийняти нове, яким задоволити позов. У решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нарахування 7 424 174,32 грн. пені та 520 819,88 грн. 3% річних здійснено на суму заборгованості в розмірі 56 770 970,99 грн., погашення якої здійснювалось відповідачем (ТОВ «Тернопільоблгаз») за рахунок власних коштів, а не на підставі спільних протокольних рішень.

З цих підстав апелянт вважає, що сплата заборгованості з порушення строків, які визначені договором, не на підставі спільних протокольних рішень, дозволяє застосування штрафних санкцій у вигляді пені та 3% річних.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції зазначивши в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 520 819,88 грн. 3% річних, дійшов взаємовиключного висновку частково задоволивши вказані вимоги в розмірі 87,78 грн. в резолютивній частині цього ж рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що у вартості споживання природного газу населенням області в опалювальний період пільги та субсидії складають більше 80%, а оплата вартості послуг з газопостачання побутовими споживачами проводиться виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ТОВ "Тернопільоблгаз". Розподіл грошових коштів із рахунку із спеціальним режимом використання проводиться відповідно до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №3496 за пунктом 16, якої у разі отримання адресної субсидії або іншого виду державної соціальної допомоги побутовий споживач вносить плату за надані послуги з газопостачання в установленому порядку. Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою КМУ №20 від 11.01.2005 надалі Порядок. Відповідно до пункту 7 Порядку для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та субєктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. ТОВ "Тернопільоблгаз" підписано за участі інших сторін ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного Бюджету України, відповідно до порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005. Даними спільними протокольними рішеннями передбачалося не лише надання державою коштів на погашення вказаної заборгованості, але й змінювалися строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу. ТОВ "Тернопільоблгаз" повністю оплатило придбаний у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ. Перерахування ТОВ "Тернопільоблгаз" на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до спільних протокольних рішень на виконання Постанови Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 свідчить про відсутність порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, що виключає застосування санкцій, передбачених п.7.2 договору, та наслідків порушення грошового зобовязання, визначених у ч.2 ст.625 ЦК України.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення без задоволення публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №14/4-5 від 04.01.2018 та залишення без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 30.12.2015 між Дочірньою компанією "ОСОБА_1 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", надалі продавець (позивач по справі), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз", надалі Покупець (відповідач по справі), з другої сторони, укладено Договір на купівлю-продаж природного газу №16-180-Н (далі Договір), за умовами якого та додаткових угод №1 від 02.03.2016, №2 від 31.03.2016, №3 від 30.04.2016, №4 від 22.08.2016, №5 від 01.02.2017 Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. (п.п. 1.1 Договору). Газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (п.1.2 Договору).

Продавець передає покупцю з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) газ обсягом 197 109,109 тис. куб.м у тому числі по місяцях: січень 62781,688 тис. куб. м.; лютий 44221,489 тис. куб. м.; березень 42117,816 тис. куб. м.; квітень 18 316,654 тис. куб. м.; травень 8614,738 тис. куб. м.; червень 5513,867 тис. куб. м.; липень 4996,588 тис. куб. м.; серпень 4842,168 тис. куб. м.; вересень 5704,101 тис. куб. м.(п.п. 2.1 умов договору та додаткова угода до договору від 30.12.2015 № 5 від 01.02.2017);

Згідно п.3.2 р.3 Договору, приймання передача газу, переданого покупцем продавцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта. Підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акта.

У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому Покупець не має право заперечувати не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період. (п.п. 3.3 умов договору та додаткова угода до договору від 30.12.2015 № 2 від 31.03.2016).

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору та додаткової угоди до договору від 30.12.2015 № 2 від 31.03.2016, оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

У разі не виконання покупцем пункту 6.1 цього договору від зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється продавцем на суми оплат, проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р.№20 (п.п. 7.2. умов договору та додаткова угода до договору від 30.12.2015 № 4 від 22.08.2016).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.п. 11.1. умов договору та додаткова угода до договору від 30.12.2015 № 3 від 30.04.2016).

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідальність за порушення грошового зобовязання встановлена ст. 625 ЦК України відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На виконання умов договору позивачем за період з січня місяця 2016 року по вересень місяць 2016 року (включно) поставлено, а відповідачем прийнятно 197 109,109 тис. м3 природного газу на загальну суму 938 529 431,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2016 на суму 224 575 782,07 грн. (а.с.42, т.1);

від 29.02.2016 на суму 201 392 571,35 грн. (а.с.43, т.1);

від 31.03.2016 на суму 223 636 980,65 грн. (а.с.44, т.1);

від 30.04.2016 на суму 113 779 391,32 грн. (а.с.45, т.1);

від 31.05.2016 на суму 50 851 075,46 грн. (а.с.46, т.1);

від 30.06.2016 на суму 32 547 254,12 грн. (а.с.47, т.1);

від 31.07.2016 на суму 29 493 859,64 грн. (а.с.48, т.1);

від 31.08.2016 на суму 28 582 349,27 грн. (а.с.49, т.1);

від 30.09.2016 на суму 33 670 167,38 грн. (а.с.50, т.1);

Вищезазначені акти підписані представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток.

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого у січні-вересні 2016 року природного газу виконував несвоєчасно з порушенням встановленого п.6.1 р. 6 Договору строку, в звязку з чим у відповідності до умов договору (п.7.2) та вимог чинного законодавства (ст. 625 ЦК України) відповідачу за несвоєчасно проведені розрахунки нараховані: пеня в сумі 7424174,32грн., 3% річних. в сумі 520819,88грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

З долучених до матеріалів справи доказів, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Департаментом фінансів Тернопільської облдержадміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз», та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості, а саме проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005р. №20 укладені (підписані) наступні Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України (надалі в тексті - Спільні протокольні рішення):

№629 від 19.02.2016 на суму 204 561 773,06 грн. (а.с.89-92,т.1);

№810 від 14.03.2016 на суму 184 001 044,06 грн. (а.с.93-96,т.1);

№1180 від 14.04.2016 на суму 212 058 645,38 грн. (а.с.97-100,т.1);

№1471 від 17.05.2016 на суму 113 668 302,87 грн. (а.с.101-104,т.1);

№1685 від 14.06.2016 на суму 43 175 400,00 грн. (а.с.105-108,т.1);

№1835 від 13.07.2016 на суму 32 547 295,00 грн. (а.с.109-112,т.1);

№2137 від 16.08.2016 на суму 29 493 000,00 грн. (а.с.113-116,т.1);

№2316 від 14.09.2016 на суму 28 583 000,00 грн. (а.с.117-120,т.1);

№2483 від 17.10.2016 на суму 33 670 000,00 грн. (а.с.121-124,т.1);

Кошти в зазначених вище сумах Сторона 3 даних Спільних протокольних рішень, а саме ТОВ «Тернопільоблгаз» перераховує НАК «Нафтогаз України» за природний газ спожитий в 2016 році згідно з договором від 30.12.2015р. №16-180-Н із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 року, договір від 30.12.20125р. №16-180-Н. в т.ч. ПДВ…»

Згідно п. 5.2 . Спільних протокольних рішень, спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма Сторонами і діє до повного виконання Сторонами зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням.

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток всіх сторін( належним чином засвідчені копії даних рішень знаходяться в матеріалах справи).

Як вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку, кошти, на виконання умов наведених вище Спільних протокольних рішень за природний газ, спожитий у 2016 році згідно з договором від 30.12.2015 №16-180-Н, поступили на рахунок позивача: 03.03.2016 в сумі 204561773,06грн., 15.04.2016 в сумі 184001044,06грн., 29.04.2016 в сумі 212058645,38грн., 31.05.2016 в сумі 113668302,87грн., 21.06.2016 в сумі 43175400,00грн., 20.07.2016 в сумі 32547295,00грн., 23.08.2016 в сумі 29493000,00грн., 21.09.2016 в сумі 28583000,00грн. та 24.10.2016 в сумі 33670000,00грн., а всього на загальну суму 881758460грн. 37коп. (належним чином засвідчені копії, виписок по рахунку).

Так, відповідно до статті 7 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11.01.2005.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема Спільних протокольних рішень, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, підписавши Спільні протокольні рішення сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором №16-180-Н від 30.12.2015. Отже, для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку пені в сумі 7424174,32грн. та 3% річних в сумі 520819,88грн., стягнення яких є предметом даного спору, позивачем при здійсненні відповідного розрахунку, кошти, що перераховані відповідно до Спільних протокольних рішень, зазначені датою поступлення таких (коштів) на рахунок позивача, що суперечить вищенаведеному, а також умовам п. 5.2 Спільних протокольних рішень, відповідно до яких спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма Сторонами.

За таких обставин, враховуючи вартість поставленого природного газу, визначеного позивачем періоду нарахувань, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, здійснені відповідачем проплати та з врахуванням укладених між сторонами Спільних протокольних рішень, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 87 грн. 78 коп., пені в сумі 1107грн.82коп., які нараховані на суми заборгованості, сплачені відповідачем за рахунок власних коштів з прострочкою платежів та задоволення позову в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення пені в сумі 7423066грн.50коп., 3% річних в сумі 520819грн.88коп.

При цьому судом першої інстанції правильно не взято до уваги зміни, внесені сторонами Додатковою угодою №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 30 грудня 2015 року №16-180-Н від 02.03.2016 в статтю 10 пункт 10.2 договору, а саме умови п.п.10.2.4 п.10.2 "Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 не вносять змін до цього Договору, та не можуть бути застосовані до відносин за цим Договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору." та зміни, внесені Додатковою Угодою №4 до договору купівлі-продажу природного газу від 30 грудня 2015 року №16-180-Н від 22серпня 2016 року, а саме доповнення до п.6.1 договору абзацом чотири "сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором", оскільки такі умови суперечать вищенаведеному (нормам Бюджетного законодавства), суті взаємовідносин сторін за Договором щодо проведення розрахунків за поставлений природний газ для використання побутовими споживачами (населенням) за рахунок субвенцій з державного бюджету України на фінансування пільг та субсидій.

Відповідно до частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За змістом ч. 1, 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №14/4-5 від 04.01.2018 не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому остання підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 у справі №921/574/17-г/5 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому апеляційний господарський суд вирішив залишити судовий збір за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 у справі №921/574/17-г/5 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №14/4-5 від 04.01.2018 залишити без задоволення.

Судовий збір залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення в порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Дата підписання повного тексту постанови 02.03.2018.