КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа№ 927/1145/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Колодчина Р.В. довіреність № 041222 від 08.02.16 року;

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2017 року

у справі № 927/1145/17 (суддя: Шморгун В.В.)

за позовом: Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 4 Державного пожежно-рятувального загону управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області

до відповідача: Державного підприємства "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України,

про стягнення заборгованості у розмірі 134 239,04 грн,

Встановив

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державного пожежно-рятувального загону управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Державного підприємства "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (далі -відповідач) про стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 134239,04 грн, з яких 12180,48 грн основного боргу за неналежне виконання зобов'язань за договором №28 від 31.05.2013 року, 2050,38 грн пені та 120008,18 грн штрафу, нарахованих за порушення строків оплати.

Господарський суд Чернігівської області позовну заяву та додані до неї документи повернув прокурору своєю ухвалою від 26.12.2017 року на підставі п .4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу у даній справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Чернігівської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи.

Так, скаржник вказав, що позивач здійснює реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій на відповідній території, а не господарську діяльність з метою отримання прибутку, про що помилково зазначено судом в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, скаржник вказав, що зі змісту позовної заяви убачається у чому саме відбулося порушення інтересів держави, обґрунтовано необхідність їх захисту та визначено орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018 року справу № 927/1145/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2017 року у справі № 927/1145/17 залишив без руху, у зв'язку з порушенням вимог, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України своєю ухвалою від 23.01.2018 року.

Київським апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.03.2018 року своєю ухвалою від 14.02.2018 року.

У судовому засіданні 01.03.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 01.03.2018 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема надсиланням ухвали від 14.02.2018 року на відповідні адреси.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду Чернігівської області в апеляційному порядку за відсутності представників позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 14.02.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Як зазначає Конституційний суд України у своєму рішенні від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 (далі - Рішення від 08.04.1999 № 3-рп/99), прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04. 1999 року № 3-рп/99 встановлено, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором подано позов в інтересах держави в особі 4 Державного пожежно-рятувального загону управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурором зазначено, що 4 ДПРЗ УДСНС згідно з положенням здійснює реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб; є юридичною особою, наділяється відповідно до законів власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Як вказує прокурор, в особі держави виступає Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, яке згідно з Положенням, затвердженого наказом Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС) від 04.02.2013 року №3, є територіальним органом ДСНС, уповноваженим, у тому числі на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і території від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню. Також ним здійснюється державний нагляд (контроль) за виконанням вимог законодавства у сферах цивільного захисту на відповідній території.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірні відносини виникли лише між 4 ДПРЗ УДСНС та ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів".

Так, матеріали справи не містять, а прокурором не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів безпосередньої участі саме Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, у цих відносинах.

Проте, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 4 Державний пожежно-рятувальний загін управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області є державною організацією (установою, закладом).

Не зважаючи на те, що відповідач є підпорядкованим підрозділом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, вони є самостійними юридичними особами, кожна з яких наділена відповідною цивільною дієздатністю у межах діючого законодавства. 4 ДПРЗ УДСНС у підпорядкуванні Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області не свідчить, що він також є органом державної влади, оскільки будь-який орган виконавчої влади може мати у своїй системі не тільки структурні або територіальні підрозділи, які за своїм статусом є органами виконавчої влади нижчого рівня, а й певні підприємства, установи, організації, які за своїм статусом такими органами не є.

Крім того, у порушення ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором жодним чином не обґрунтовано факт нездійснення або неналежним чином здійснення 4 ДПРЗ УДСНС захисту порушених інтересів держави у спірних відносинах.

Таким чином, прокурором не обґрунтовано наявність підстав здійснення такого представництва у даному спорі від імені 4 ДПРЗ УДСНС саме як від органу державної влади.

Так, позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за надані послуги згідно з договором №28 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 31.05.2013 виникла заборгованість перед 4 ДПРЗ УДСНС у розмірі 12180,48 грн та за прострочення оплати за договором нараховано 2050,38 грн пені, а також 120008,18 грн штрафу.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, взаємовідносини між ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" та 4 ДПРЗ УДСНС є лише цивільними правовідносинами саме між двома підприємствами при здійсненні ними своєї господарської діяльності (надання певних послуг) і направленні на досягнення лише майнового інтересу юридичної особи, а не здійсненням загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Наявність у державної установи певних функцій, спрямованих на захист загальнодержавних інтересів (наприклад, у сфері захисту населення від надзвичайних ситуацій), не свідчить, що усі дії такої установи направлені саме на реалізацію загальнодержавних функцій, а не лише на отримання певних доходів від особистих господарських операцій.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що позивач здійснює реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій на відповідній території, а не господарську діяльність з метою отримання прибутку.

Тобто, прокурором у позовній заяві належним чином не обґрунтовано, у чому полягає порушення інтересів держави чи у чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що зі змісту позовної заяви убачається у чому саме відбулося порушення інтересів держави, обґрунтовано необхідність їх захисту та визначено орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивач не позбавлений права самостійно звернутись до суду за захистом своїх майнових інтересів.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви та доданих до неї документи на підставі п .4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник, не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2017 року у справі №927/1145/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури - задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2017 року у справі №927/1145/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/1145/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 07.03.2018 року