КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. Справа№ 910/20193/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 (повне рішення складено 22.12.2017)

у справі №910/20193/17 (головуючий суддя Сівакова В.В.)

За позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг"

про стягнення 324.300,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" про стягнення 324300,13 грн. невикористаної частини авансу за підрядні роботи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/20193/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" 02.01.2018 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач сплатив відповідачу аванс для виконання підрядних робіт в розмірі 1408900,48 грн., однак відповідач роботи виконав неналежним чином, у зв'язку із чим, позивач повідомив про розірвання договору, тому з відповідача підлягає стягненню 324300,13 грн. невикористаного авансу.

15.01.2018 матеріали справи №910/20193/17, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 призначено розгляд справи на 20.02.2018.

31.01.2018 від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення вартості фактично виконаних робіт.

06.02.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що у зв'язку із істотним порушенням позивачем, як замовником, умов договору відповідач повідомив позивача про розірвання договору та направив акт виконаних робіт в сумі 1 054 300,87 грн., що перевищує розмір сплаченого авансу, однак позивач на організував прийняття виконаних робіт. Також послався на те, що позивач не обґрунтував розмір заявленої до стягнення суми.

Представник позивача у судовому засіданні 20.02.2018 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.02.2018 заперечив проти задоволенні скарги з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 20.02.2018 до 13.03.2018.

Представники обох сторін були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується їх розпискою.

12.03.2018 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких підтримав доводи, викладені у відзиві.

12.03.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій він посилається на те, що листи, які надійшли від відповідача, не містили підпису, а акти, додані до листів, не містили жодного тексту. Факт виконання відповідачем частини робіт підтверджується актом від 07.10.2017, а наявність недоліків - актом виявлених дефектів від 30.10.2017.

12.03.2018 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю представника в іншому судовому засіданні.

Представник відповідача про причини неявки у судове засідання не повідомив.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

12.05.2017 між позивачем - Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", як замовником та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг", як підрядником, було укладено договір підряду № 139 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати на свій ризик весь обсяг робіт з проектування та монтажу холодильної камери в складському комплексі СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" адресою: Житомирська обл., с. Оліївка, пул. Садова, 4 відповідно до умов даного договору, додатку № 3 "Технічне завдання" від 12.05.2017 до даного договору (далі - Технічне завдання), а також проектної документації, яка буде розроблена ТОВ "Поліал-Інжиніринг" згідно Технічного завдання та погоджена із замовником (далі - Проектна документація). Проектна документація повинна бути розроблена з дотриманням усіх діючих законодавчих актів України, державних будівельних норм і інших нормативних документів, що регламентують процес проектування й будівництва на території України.

Пунктом 2.1 договору сторони домовились, що загальна кошторисна вартість робіт становить 1124600,35 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору розрахунок за виконані роботи проводиться по наступному графіку:

3.1.1. Замовник сплачує підряднику аванс за матеріали та обладнання у розмірі 1.048.900,48 грн.

3.1.2. Оплата решти суми за фактично виконані підрядником роботи здійснюється замовником протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту виконаних робіт.

Згідно з п. 4.2 договору у випадку несвоєчасного початку підрядником виконання робіт, прострочення виконання підрядником окремих робіт замовник має право відмовитись від договору шляхом письмового повідомлення підрядника. У випадку такої відмови замовника, підрядник зобов'язаний протягом 1-го (одного) робочого дня повернути замовнику отриману суму передоплати, за вирахуванням вартості фактично виконаних робіт.

На виконання умов договору позивач, платіжним дорученням № 142215 від 15.05.2017, сплатив відповідачу 1048900,48 грн. авансу.

Спір виник внаслідок того, що відповідач, за доводами позивача, в порушення умов договору роботи у повному обсязі не виконав, а тому має повернути позивачу суму сплаченого авансу в розмірі 324300,13 грн. (на яку роботи не виконано).

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивач як замовник, під час укладення договору так і під час його виконання, дозвільні документи (дозвіл, паспорт, погодження) не отримав. Враховуючи відсутність дозвільних документів відповідач, як підрядник, після чисельних попереджень вимушений було зупинити роботи. У зв'язку з істотним порушенням позивачем умов договору відповідачем ініціював розірвання договору та направив позивачу акти здачі-приймання виконаних робіт на суму 1054300,87 грн. для підписання. Позивач підписаний акт або зауваження на нього відповідачу не надав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" не обґрунтовані та документально не підтверджені.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Права та обов'язки сторін у даній справи виникли на підставі договору підряду № 139 від 12.05.2017.

Так, згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Пунктом 2.1 договору сторони домовились, що загальна кошторисна вартість робіт становить 1124600,35 грн.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як зазначалось вище, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, замовник сплачує підряднику аванс за матеріали та обладнання у розмірі 1048900,48 грн. Оплата решти суми за фактично виконані підрядником роботи здійснюється замовником протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту виконаних робіт.

Позивачем у відповідності до зазначених умов п. 3.1.1 договору, було перераховано відповідачу суму авансу в розмірі 1 048 900,48 грн.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 договору загальна тривалість робіт, які виконуються підрядником становить 30 (тридцять) календарних днів з дати отримання підрядником авансу передбаченого п. 3.1.1 даного договору, згідно з додатком № 4 "Графік виконання робіт" від 12.05.2017. Датою завершення робіт вважається дата підписання акту здачі-приймання виконаних робіт замовником.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Частиною 2 ст. 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Зі змісту п. 4.2 договору вбачається, що у випадку несвоєчасного початку підрядником виконання робіт, прострочення виконання підрядником окремих робіт замовник має право відмовитись від договору шляхом письмового повідомлення підрядника. У випадку такої відмови замовника, підрядник зобов'язаний протягом 1-го (одного) робочого дня повернути замовнику отриману суму передоплати, за вирахуванням вартості фактично виконаних робіт.

Згідно з п. 10.2. договору замовник має право розірвати договір, надіславши повідомлення підряднику у разі якщо підрядник допустив відставання від темпів виконання робіт від передбачених графіком на 3 (три) робочі дні.

Так, за доводами позивача, роботи після отримання авансу постійно виконувались з порушенням строків та в повному обсязі не виконані.

Як вірно встановлено судом першої інстанції доказів того, що відповідач своєчасно розпочав виконання робіт та відповідно виконав їх у встановлений договором строк, матеріали справи не містять.

Також місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач, у зв'язку з тим, що роботи належним чином не виконуються, що призводить до порушення погоджених строків виконання робіт, 30.10.2017 направив відповідачу повідомлення від 23.10.2017 про розірвання договору підряду №139 від 12.05.2017 та зазначив про обов'язок повернення сплаченого позивачем авансу.

У матеріалах справи наявний лист відповідача № 1-27/11 від 27.11.2017, який направлено позивачу 28.11.2017, тобто після порушення провадження у справі, що підтверджується фіскальним чеком № 0848 та описом вкладення у цінний лист від 28.11.2017, про розірвання договору разом з актом здачі-приймання виконаних робіт на суму 1 054 300,87 грн. В обґрунтування розірвання договору відповідач зазначив, що позивачем істотно порушено умови договору, оскільки у замовника відсутні дозвільні документи. При цьому, матеріали справи не містять акту здачі-приймання виконаних робіт, на який посилання у вказаному листі.

Місцевим господарським судом правомірно відхилені доводи відповідача на відсутність у позивача дозвільної документації, оскільки в п.1.5 договору підрядник підтвердив наявність на момент підписання договору і впродовж всього строку його дії всіх необхідних допусків, дозволів та ліцензій на право виконання робіт, згідно чинного законодавства України.

Враховуючи наведені положення ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір є розірваним за вимогою позивача з 30.10.2017.

Відповідно до п. 8.1 договору підрядник зобов'язаний письмово за 5 (п'ять) календарних днів до завершення робіт повідомити замовника про закінчення робіт і готовності до проведення випробувань і здачі робіт замовнику у відповідності до підготовлених й переданих замовнику актів та надіслати акти виконаних робіт, реєстр виконавчої документації по виконаним роботам, виконавчі схеми по виконаним роботам з розрахунком обсягів виконаних робіт, наданих у електронному вигляді у редагованому форматі та на паперових носіях, розрахунок норм витрат на використані матеріали. Інструкції з використання по змонтованому обладнання, паспорта на використані матеріали та обладнання, сертифікати відповідності, акти випробувань, акт монтажу та акт введення в експлуатацію для змонтованого обладнання. Підрядник видає замовникові проектну документацію у 4-х екземплярах на паперових носіях та в електронному вигляді.

Згідно з п. 8.2 договору замовник протягом 20-ти календарних днів з дати отримання від підрядника актів приймання-передачі виконаних робіт організовує приймання виконаних робіт й здійснює:

- Перевірку відповідності виконаних робіт Технічному завданню, нормативній документації і правилам виконання робіт із проведенням у необхідних випадках контрольних випробувань конструкцій;

- Перевірку виконавчої документації, актів проміжних перевірок і випробувань, документів які підтверджують якість використовуваних при будівництві матеріалів, акти на приховані роботи;

- Перевірку окремих конструкцій і вузлів;

- Інші випробування і перевірки, необхідні для визначення готовності робіт до гарантійної експлуатації.

Відповідно до п. 8.3 договору замовник, не пізніше 20-ти денного строку, передбаченого п. 8.2 договору зобов'язаний прийняти виконані підрядником роботи, оформити й повернути підряднику відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт в обсягах, передбачених даним договором або ж в разі виявлення замовником недоробок чи дефектів у роботах підрядника, які сталися з його вини скласти акт із переліком таких недоробок чи дефектів, які підрядник зобов'язується усунути в найкоротші строки (протягом строку дії робочої комісії).

Згідно зі ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Позивач, як зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що роботи відповідачем виконано на суму 724 600,35 грн., а тому просив стягнути 324300,13 грн. залишку невикористаного авансу (1048900,48 грн. сплаченого авансу - 724 600,35 грн.). Однак, при цьому позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували заявлену до стягнення суму.

В свою чергу відповідач посилався на те, що ним виконані роботи по договору на загальну суму 1054300,87 грн. Однак, доказів виконання робіт на зазначену суму відповідачем також не надано.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів. Діяльність по доказуванню складна за своєю структурою, в ній може бути виокремлено елементи - певні сукупності процесуальних дій, що вирізняються своєю спрямованістю. Як елементи доказування в науці цивільного процесуального права називають твердження про факти (визначення предмета доказування), збирання (подання) доказів, їх дослідження і оцінку.

У п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що жодною із сторін не подано належних та допустимих доказів в підтвердження виконання робіт на зазначені вище суми. При цьому, позивачем не надано жодних доказів підтвердження розрахунку заявленої до стягнення суми.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не обґрунтовані та документально не підтверджені.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи відхиляється колегією суддів, як необґрунтоване.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/20193/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/20193/17 - без змін

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20193/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай