ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

22.02.2018

Справа № 5011-47/17963-2012

За скаргою           Товариства з обмеженою відповідальністю “Дюна-Веста”;

до           Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області;

про           визнання неправомірною бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.08.2015р. у справі № 5011-47/17963-2012.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Дюна-Веста”

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю “Спар-Центр”

про                     стягнення 274555, 57 грн.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача:            не з‘явилися;

Від відповідача:           не з‘явилися;

Від ВДВС: не з‘явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2013 року у справі № 5011-47/17963-2012 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Спар-Центр” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Дюна-Веста” 98114 грн. 59 коп. основного боргу та 4878 грн. 18 коп. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 02.08.2013 року видано відповідні накази.

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю “Дюна-Веста” надійшла скарга на бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по здійсненню заходів з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.08.2015 року у справі № 5011-47/17963-2012; зобов’язати начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити заходи по направленню стягувачеві копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснити примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.08.2015 року у справі № 5011-47/17963-2012.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 08.09.2017 року № 05-23/2656 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2017 року, скаргу у справі № 5011-47/17963-2012 передано для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 року слухання скарги призначено на 19.10.2017 року, зобов'язано Києво-Святошинського районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надати копію виконавчого провадження у справі №5011-47/17963-2012 , а також письмове пояснення по суті поданої скарги.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.10.2017, 09.11.2017 та 05.12.2017 слухання скарги відкладалися, у зв’язку з нез’явленням у судове засіданні представників Києво-Святошинського районного ВДВС та неподанням останніми витребуваних судом документів, а саме копії виконавчого провадження у справі № 5011-47/17963-2012 та письмових пояснень по суті поданої скарги.

В судове засідання 18.01.2018 року представники сторін та представник від ДВС не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 року слухання скарги відкладено до 22.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 винесено окрему ухвалу про порушення Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вимог Закону України „Про виконавче провадження” та Господарського процесуального кодексу України.

Через відділ діловодства господарського суду 14.02.2018 від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшла копія виконавчого провадження ВП № 47622465.

Через відділ діловодства господарського суду 15.02.2018 надійшла заява стягувача про розгляд скарги за відсутності його представника.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (що діяла на час вчинення виконавчих дій) , державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, за умовами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 19 Закону України “Про виконавче провадження” (далі - Закон) визначає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 11 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частина 1 ст. 6 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що державний виконавець зобов’язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження всіх заходів щодо виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.08.2013р. № 5011-47/17963-2012.

Також з наданих копій виконавчого провадження № ВП 47622465 не підтверджується направлення державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувачу, про що останнім зазначалось у своїй скарзі.

За приписами статей 4-5 статті 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення рішення у даній справі) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України.

Ч. 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду боржником у добровільному порядку, як не містять і доказів виконання його у примусовому порядку. Як встановлено судом за результатами дослідження матеріалів справи, присуджений до стягнення борг боржником не погашено і зобов’язання по сплаті коштів в сумі 102 992,28 грн., безспірність якого підтверджена судовим рішенням – не виконане в установленому порядку.

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно статті 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необгрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі “Шмалько проти України” (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина “судового розгляду”.

У рішенні від 17.05.2005 по справі “Чіжов проти України” (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі № 5011-48/17963-2012, яке набрало законної сили, є обов’язковим до виконання та має бути виконане.

Виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо правомірності доводів стягувача та наявності підстав для задоволення скарги позивача (стягувача).

Частиною 1 статті 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Частиною 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 234, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Дюна-Веста” задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по здійсненню заходів з виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.08.2015р. у справі № 5011-47/17963-2012.

3. Зобов'язати начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити заходи щодо направлення стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснити примусове виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.08.2015р. у справі № 5011-47/17963-2012.

Ухвала набрала законної сили негайно. Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту.

Суддя О.В. Мандриченко