номер провадження справи 35/166/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 Справа № 908/2493/17

м. Запоріжжя

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ

до відповідача: Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно”, м. Запоріжжя

про стягнення в сумі 1367,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.12.2017 року Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно” про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання зобов’язання за договором купівлі-продажу природного газу № 878/14-ТЕ-13 від 25.12.2013 у розмірі 1367,30 грн., у т.ч. пеня у сумі 1015,08 грн., 3% річних у сумі 165,36 грн., інфляційні витрати у сумі 186,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 626, 655, 712 ЦК України, ст. 173, 174, 193, 216-217, 230, 231, 232, 264-265 ГК України, ст. 1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67 ГПК України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами: 25.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (позивач, продавець) та Об’єднанням співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно” (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 878/14-ТЕ-13. На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 122 721,79 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу за січень 2014 року – грудень 2014 року. Оплата за отриманий природний газ здійснювалась відповідачем з порушенням строку, встановленого п. 6.1 договору. У зв’язку з чим, позивачем нараховано відповідачу, на підставі п. 7.2 договору, пеню у розмірі 1015,08 грн., та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 165,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 186,86 грн. на підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 367,30 грн.

12.12.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/166/17 та призначено розгляд справи на 16.01.2018 о 14 год. 30 хв.

15.01.2018 року господарським судом Запорізької області сторонам направлено повідомлення про неможливість проведення судового засідання з розгляду справи призначеного на 16.01.2018 о 14 год. 30 хв. та повідомлено, що наступне судове засідання відбудеться 30.01.2018 о 10 год. 00 хв.

16.01.2018 на адресу господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи наступних документів: Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (копія), довідка АА №709868 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (копія), статут відповідача (копія) та довідка про банківські реквізити відповідача.

17.01.2018 від позивача на адресу суду надійшла заява від 09.01.2018 про надання витребуваних судом документів, відповідно до якої позивачем надано роздруківку відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо позивача, докази оплати відповідачем основного боргу (банківські виписки) та докази надсилання на адресу відповідача акту звірки.

Документи надані суду сторонами долучені до матеріалів господарської справи № 908/2493/17.

30.01.2018р. судом винесено ухвалу про розгляд справи № 908/2493/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 22.02.2018р. об 11 год. 30 хв.

20.02.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою від 22.02.2018р. підготовче засідання по справі відкладено на 06.03.2018 об 11 год. 30 хв.

В судовому засідання 06.03.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, поясним що ним подано всі документи, які він вважав за необхідне надати, також зазначив, що відповідач не повідомив про причини неможливості з’явитися в судове засідання, не надав своїх заперечень, а тому вважає, що є всі підстави для закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду спри по суті.

Ухвалою від 06.03.2018 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 15.03.2018 о 09 год. 45 хв.

12.03.2018р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від ПуАТ “НАК “Нафтогаз України” надійшла заява в якій позивач зазначає, що не зможе забезпечити явку представника позивача у судове засідання 15.03.2018 та просить суд розглянути справу без участі представника позивача.

В судове засідання 15.03.2018 представники сторін не з’явились.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3, 4 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез’явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, заяву позивача від 12.03.2018р. про розгляд справи без участі представника позивача та те, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.12.2017 та від 16.01.2018 суд вважає за можливе розглядати справу по суті у судовому засіданні 15.03.2018 без участі представників сторін.

В судовому засіданні 14.03.2018 суд розглянув справу по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Об’єднанням співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно” (Покупець) укладений Договір № 878/14-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу. (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014р., додаткової угоди № 2 від 30.04.2014р., додаткової угоди № 3 від 30.09.2014р.)

Відповідно п. 1.1 Договору, Продавець зобов’язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Продавець передає Покупцю з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 93,622 тис. куб.м.

Судом встановлено, що свої зобов’язання за Договором позивачем виконано у повному обсязі, що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу: від 31.01.2014. на суму 27761,59 грн.; на суму 19956,13 грн.; від 31.03.2014. на суму 16820,61 грн.; від 30.04.2014 на суму 10505,03 грн.; від 31.05.2014 на суму 6781,66 грн.; 30.06.2014 на суму 5265,60 грн.; від 30.11.2014 на суму 14673,50 грн.; від 31.12.2014 на суму 20957,57 грн. на загальну суму 122 721,79 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору № 878/14-ТЕ-13 (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014р.) ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованими тарифами та без урахування податку на додану вартість

До сплати за 1000 куб.м природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (одна тисяча триста дев’ять грн. 20 коп.).

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.2 договору № 878/14-ТЕ-13 у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов’язаний сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Однак відповідач, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору, оплату за поставлений природний газ за період з січня 2014 р. по грудень 2014 р. здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі у строк визначений договором.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу позивач нарахував відповідачу пеня у сумі 1015,08 грн., 3% річних у сумі 165,36 грн., інфляційні витрати у сумі 186,86 грн.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб’єкта, який порушив зобов’язання, не звільняє цього суб’єкта від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов’язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір № 878/14-ТЕ-13 від 25.12.2013

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеня у сумі 1015,08 грн., 3% річних у сумі 165,36 грн., інфляційні витрати у сумі 186,86 грн.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов’язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В підпункті 7.2 договору № 878/14-ТЕ-13 сторони визначили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов’язаний сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми нарахованої відповідачу пені господарський суд вважає його вірним.

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 1015,08 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором від 878/14-ТЕ-13 сторони інший розмір процентів не встановлювали.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, господарський суд вважає його вірним:

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 165,36 грн. 3 % річних.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок суми втрат від інфляції грошових коштів, здійснений позивачем господарський суд вважає його вірним.

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 186,86 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно” задовольнити.

Стягнути з Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Бородіно” (69096, м. Запоріжжя, вул. Бородінська, 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 1015 (одна тисяча п’ятнадцять) грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 165 (сто шістдесят п’ять) грн. 36 коп., інфляційні витрати у розмірі 186 (сто вісімдесят шість) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.03.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Топчій