ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2018 р. Справа № 917/1431/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

ОСОБА_1, суддя Шевель О. В.

за участі секретаря судового засідання Кладька А.С.

за участі представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №40-21/7 від 12.01.2018), ОСОБА_3 (довіреність №40-21/5 від 12.01.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод (вх. №283 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.01.2018 у справі №917/1431/14 (ухвалено суддею Пушко І.І. у приміщенні Господарського суду Полтавської області, повний текст ухвали складено 26.01.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод, м.Кременчук,

про стягнення 7 431 592,82 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.01.2018 заяву позивача задоволено. Поновлено строк предявлення до виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 по справі №917/1431/14 про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 254 416,54 грн пені; 214 108,79 грн штрафу; 586 312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3% річних від простроченої суми; 73080,00 грн судового збору, визнано, що він є дійсним для предявлення до виконання з 26.01.2018 по 26.01.2021.

ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити заяву позивача про поновлення строку предявлення до виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 по справі №917/1431/14 без задоволення.

Скарга обґрунтована тим, що з середини листопада 2014 року и до 24 листопада 2017 року позивач, без будь-яких поважних причин, не вживав жодних дій щодо зясування обставин перебування наказу, що дає підстави для висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для предявлення наказу до виконання. Відтак, як зазначає відповідач, оскільки заявником у поданій заяві не наведено причин, які обєктивно перешкоджали йому отримати та предявити наказ суду до виконання, не вбачається правових підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку предявлення наказу до виконання та разом з тим, пропуск на предявлення наказу до виконання мав місце у звязку із недбалістю самої особи, а тому поважні причини для відновлення пропущеного строку відсутні.

28.02.2018 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1950), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що відповідач рішення суду самостійно не виконав, та зловживаючи процесуальними правами, зокрема, правом на апеляційне оскарження, намагається відкласти момент виконання рішення суду, чи взагалі уникнути виконання такого рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявився, про причини не зявлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 13.02.2018.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.09.2014 у справі №917/1431/14 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 254 416,54 грн пені; 214108,79 грн штрафу; 586 312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3 % річних від простроченої суми; 73080,00 грн судового збору. В частині стягнення 6 117 393,79 грн основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмета спору. В частині стягнення 214108,79 грн штрафу у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.09.2014 скасовано в частині відмови в стягненні 214 108,79 грн штрафу та прийнято в даній частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" штраф у розмірі 214 108,79 грн. Стягнуто з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору: за подання позовної заяви у розмірі 4282,18 грн та 2141,09 грн за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення залишено без змін. Доручено Господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

09.12.2014 Господарським судом Полтавської області на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 видано два накази: про стягнення з ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" штрафу у розмірі 214108,79 грн; про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" витрат по сплаті судового збору: за подання позовної заяви у розмірі 4282,18 грн та 2141,09 грн за подання апеляційної скарги.

27.11.2017 позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з заявою про видачу наказу у справі №917/1431/14 на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 16.09.2014 щодо стягнення з відповідача 254 416,54 грн пені; 214108,79 грн штрафу; 586312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3% річних від простроченої суми; 73 080,00 грн судового збору, посилаючись на те, що зазначений наказ на адресу позивача не надходив.

04.12.2017 Господарським судом Полтавської області на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 16.09.2014 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 видано наказ про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 254416,54 грн пені; 214 108,79 грн штрафу; 586 312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3% річних від простроченої суми; 73 080,00 грн судового збору. В наказі зазначено, що наказ дійсний для пред'явлення державному виконавцю по 18.11.2017.

09.01.2018 позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку предявлення до виконання наказу Господарського суду Полтавської області №917/1431/14 від 04.12.2017, посилаючись на те, що строк предявлення наказу до виконання встановлений до 18.11.2017, таким чином виконавчий документ видано після закінчення строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 ГПК України (в редакції, чинній станом на момент набрання законної сили рішенням суду від 16.09.2014) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Частиною шостою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до п.п. 19.2 п. 1 розділу ІХ Перехідні положення ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017), оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на момент прийняття рішення) виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вже зазначалось, після набрання рішенням законної сили, судом було надіслано позивачу (стягувачу) лише накази про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" штрафу у розмірі 214108,79 грн та витрат по сплаті судового збору (за подання позовної заяви у розмірі 4282,18 грн та 2141,09 грн за подання апеляційної скарги), тобто грошових коштів, які були стягнуті на користь позивача постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 року.

Наказ про стягнення на користь позивача 254 416,54 грн пені; 214108,79 грн штрафу; 586 312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3 % річних від простроченої суми; 73 080,00 грн судового збору, що були стягнуті рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.09.2014, яке в цій частині було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2014, був надісланий судом на адресу стягувача лише 05.12.2017. При цьому, в наказі зазначено, що наказ дійсний для пред'явлення державному виконавцю по 18.11.2017. Тобто, наказ був надісланий судом після закінчення строку для пред'явлення його до виконання.

За приписами статті 124 Конституції України, частини першої статті 18, частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні, ухваленому 20 липня 2004 р. у справі Шмалько проти України, Європейський суд з прав людини відзначив, що право на судовий розгляд, закріплене у ч. 1 ст. 6 Конвенції, було б лише ілюзією, якби держави допускали невиконання остаточних рішень національних судів. Незабезпечення особі можливості отримати повне виконання судового рішення на її користь є втручанням у право цієї особи на мирне володіння майном, яке передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України", зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

У справі "Войтенко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 року) зазначено, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" , заява N 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява N 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

Відповідно до п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Враховуючи те, що наказ щодо стягнення з відповідача 254 416,54 грн пені; 214 108,79 грн штрафу; 586 312,97 грн інфляційних витрат; 45 251,95 грн 3 % річних від простроченої суми; 73 080,00 грн судового збору був надісланий позивачу судом зі значною затримкою, колегія суддів вважає, що пропуск строку пред'явлення наказу до виконання стався не з вини стягувача, тому у даному випадку причини пропуску процесуального строку є поважними. В звязку з чим місцевим господарським судом правомірно задоволена заява позивача щодо поновлення строку предявлення до виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 у даній справі та поновлено строк для предявлення наказу до виконання на три роки згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження.

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про своє право отримати вказаний наказ після набрання судовим рішенням законної сили, а саме з 18.11.2014 за заявою про видачу наказу, проте не скористався своїм правом, з огляду на те, що нормами ст.116 ГПК України (в редакції чинній станом на момент прийняття рішення) було передбачено, що наказ може бути виданий стягувачу за його заявою, тобто вручений безпосередньо в суді, або направлений стягувачу рекомендованим листом після набрання рішенням законної сили у разі відсутності заяви про отримання його нарочно. Тобто, обовязок надання або направлення наказу стягувачу покладався саме на суд.

Відповідно до п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі, тому ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.01.2018 у справі №917/1431/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 254, 273, п.1 ч.1 статті 275, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.01.2018 у справі №917/1431/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Порядок оскарження судових рішень передбачений ст.ст. 286 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.03.2018

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.