ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

02 березня 2018 року Справа № 915/1290/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника Миколаївської обласної лікарні: ОСОБА_2 дов. від 06.02.2018,

представника ПП ЮЛІАНА-СЕРВІС: ОСОБА_3 дов. б/н від 12.12.2016,

представника Департаменту економічного розвитку та регіональної політики: ОСОБА_4 дов. №78/7-7/03 від 09.06.2016,

представника Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області: не зявився,

представника Миколаївської міської ради: не зявився,

розглянувши заяву Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради б/н від 12.02.2018 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №915/1290/16

за позовом: Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради

(54058, м. Миколаїв, вул.Київська, буд.1),

до відповідача: Приватного підприємства ЮЛІАНА-СЕРВІС

(54055, м. Миколаїв, вул.Потьомкінська, буд.131/Б3),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної адміністрації (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.22, кім.512),

III особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом:

1) Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (54056, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 61);

2) Миколаївська міська рада (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20).

про:

- стягнення 74,99 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати у вересні 2016 року, 7,70 грн. - 3% річних, 56797,85 грн. штрафу за несвоєчасне повернення майна, 40894,46 грн. неустойки за користування річчю за весь час прострочення повернення майна;

- зобовязання ПП ЮЛІАНА-СЕРВІС виконати умови (п. 2.4, п. 2.5) договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області від 29.09.2006 №4069, звільнити та повернути Миколаївської обласної лікарні заклад комунальної власності області обєкт оренди (частини приміщень в літ.Ж-2 на другому поверху, що складається з приміщень: 1 (6,7 кв.м), 2 (102,5 кв.м), 3 (2,7 кв.м), 4 (3,0 кв.м), 5 (0,9 кв.м), 6 (0,9 кв.м), 7 (0,9 кв.м), 8 (2,7 кв.м), 9 (0,9 кв.м), 10 (0,9 кв.м), 11 (0,9 кв.м), 12 (3,0 кв.м), 13 (8,3 кв.м), 14 (14,0 кв.м), 15 (334,6 кв.м), 16 (6,2 кв.м), 18 (12,9 кв.м), 19 (51,6 кв.м), 20 (5,8 кв.м), 21 (13,1 кв.м), 23 (68,0 кв.м), І сходинкова клітина (22,9 кв.м) всього загальною площею 663,4 кв.м), що зафіксувати у підписаному сторонами акті приймання-передачі,

та за зустрічним позовом: Приватного підприємства ЮЛІАНА-СЕРВІС

(54055, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, буд.131/Б3),

до відповідача: Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради (54058, м.Миколаїв, вул.Київська, буд.1),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної адміністрації (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.22, кім.512),

про: стягнення 50000,00 грн. вартості поліпшень орендованого майна.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог (вх. №1857/18 від 12.02.2018): стягнення 3070926,33 грн. вартості поліпшень орендованого майна.

в с т а н о в и в:

14.02.2018 від позивача за первісним позовом надійшла заява б/н від 12.02.2018 про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти ПП «ЮЛІАНА-СЕРВІС», які знаходяться в будь-якій банківській установі на території України;

- заборони ПП «ЮЛІАНА-СЕРВІС» доступу до приміщення загальною площею 663,4 м2, що розміщене за адресою: м.Миколаїв, вул.Київська, 1 на другому поверсі двоповерхового будинку харчоблоку, що складається з частини приміщень літ.Ж-2: 1( 6, 7 м2), 2 (102,5 м2), 3 (2,7 м2), 4 (3,0 м2), 5 (0,9 м2), 6 (0,9 м2), 7 (0,9 м2), 8 (2,7 м2), 9 (0,9 м2), 10 (0,9 м2), 11 (0,9 м2), 12 (3,0 м2), 13 (8,3 м2), 14 (14,0 м2), 15 (334,6 м2), 16 (6,2 м2), 18 (12,9 м2), 19 (51,6 м2), 20 (5,8 м2), 21 (13,1 м2), 23 (68,0 м2), І сходинкова клітина (22,9 м2) та будь-яким чином використання його.

Заява позивача мотивована тим, що у зв'язку із збільшенням позовних вимог, у позивача є сумніви, що відповідачем за рішенням суду, буде вчасно сплачена сума всієї заборгованості. З моменту подачі позову до суду відповідачем не вжито жодних дій, а ні по звільненню приміщення, а ні по погашенню боргової суми. Відповідач використовує приміщення лікарні для проживання сторонніх осіб, святкування банкетів та інших подій.

15.02.2018 від відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення на заяву про забезпечення позову в якій відповідач за первісним позовом заперечує проти задоволення заяви позивача та просить суд відмовити Миколаївській обласній клінічній лікарні Миколаївської обласної ради у задоволені заяви про забезпечення позову. В обґрунтування заперечень відповідач за первісним позовом зазначив, що в поданій заяві, міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову, а також, не наведені достатні обставини з якими заявник пов'язує порушення його прав і охоронюваних законом інтересів.

При розгляді заяви судом взято до уваги наступне.

У відповідності до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно 139 ГПК України, у заяві про забезпечення позову можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять обєкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову №16 від 26.12.2011, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем за первісним позовом жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «ЮЛІАНА-СЕРВІС» та заборони ПП «ЮЛІАНА -СЕРВІС» доступу до приміщень площею 663,4 м.кв. що розміщене за адресою м.Миколаїв, вул.Київська, 1, а також не наведено суду жодних доказів, які б свідчили про співмірність заявлених позовних вимог та відповідного заходу забезпечення позову. Заява позивача за первісним позовом ґрунтується на припущеннях, що не може бути в розумінні ст.ст.73, 136 ГПК України підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, заява представника позивача за первісним позовом про забезпечення позову б/н від 12.02.2018 (вх. №2000/18 від 14.02.2018) задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради б/н від 12.02.2018 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №915/1290/16, відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно з частиною 8 статті 140 Господарського процесуального кодексу, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписано суддею 05 березня 2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва