ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 911/3397/17

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Ставищенського житлово-комунального підприємства, смт Ставище Київської області

про стягнення штрафних фінансових санкцій

За участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бакун Л.В. (довіреність №1 від 17.01.2018)

ВСТАНОВИВ:

17.11.2017 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою до Ставищенського житлово-комунального підприємства (далі - відповідач, Ставищенське ЖКП) про стягнення з останнього 56 578,34грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст.193, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання позивачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2154/15-КП-17 від 05.12.2014 в частині оплати за поставлений газ, у зв'язку із чим позивач вправі вимагати від відповідача сплати пені у розмірі 32 369,67грн, інфляційних втрат у розмірі 21 514,39грн та 3% річних у розмірі 2 694,28грн.

Ухвалою суду від 20.11.2017 порушено провадження у справі та з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, зобов'язано сторін надати відповідні докази.

Разом з цим, 15.12.2017 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 13.10.2017, відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним, судом постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, на стадії - підготовче провадження, про що винесено відповідну ухвалу від 03.01.2018.

Ухвалою суду від 29.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2018.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно (а.с. 60, 63, 70, 72, 79).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

За таких обставин, ураховуючи те, що явка учасників процесу це право, а не обов'язок, суд визнав за можливе провести судове засідання без участі представника позивача.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представникапозивачаза наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник відповідача проти позову заперечив, проте, правом передбаченим ст. 178 ГПК України не скористався та відзиву на позов не надав.

На підставі ст.233 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

05.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та Ставищенським ЖКП (покупець) укладено договір №2154/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу, із відповідними змінами та доповненнями, (далі - Договір, а.с. 15-29), відповідно до п. 1.1 якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Так, на виконання умов Договору продавцем було поставно природний газ на загальну суму 129 172,91грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 36 477,07грн; від 28.02.2015 на суму 36 038,44грн; від 31.03.2015 на суму 37 480,36грн; від 30.11.2015 на суму 8 754,49грн; від 31.12.2015 на суму 10 422,55грн (а.с. 30-34), а покупцем прийнято вказаний природний газ та оплачено його вартість.

Проте, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, останній здійснював оплату за поставлений природний газ несвоєчасно, у зв'язку із чим порушив п. 6.1 Договору. На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 32 369,67грн, 3% річних у розмірі 2 694,28грн та інфляційні втрати у розмірі 21 514,39грн.

Ураховуючи зазначене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

У своїй позовній заяві позивач стверджує, Ставищенським ЖКП було несвоєчасно оплачено поставлений ПАТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ на загальну суму 129 172,91грн, у зв'язку із чим відповідач порушив п. 6.1 Договору. Доказів протилежного відповідачем надано не було.

Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 32 369,67грн за період з прострочення:

з 15.02.2015 по 14.08.2015 за актом від 31.01.2015, сума якого складає 36 477,07грн та за яким позивачем нарахована пеня у розмірі 10 496,40грн;

з 15.03.2015 по 14.09.2015 за актом від 28.02.2015, сума якого складає 36 038,44грн та за яким позивачем нарахована пеня у розмірі 10 793,76грн;

з 15.04.2015 по 14.10.2015 за актом від 31.03.2015, сума якого складає 37 480,36грн та за яким позивачем нарахована пеня у розмірі 10 773,81грн;

з 15.12.2015 по 12.01.2016 за актом від 30.11.2015, сума якого складає 8 764,49грн та за яким позивачем нарахована пеня у розмірі 305,70грн.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 12-14) у розмірі 32 369,67грн за відповідні періоди, вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 694,28грн за період з прострочення:

з 15.02.2015 по 05.01.2016 за актом від 31.01.2015 сума якого складає 36 477,07грн та за яким позивачем нараховані 3% річних у розмірі 974,35грн;

з 15.03.2015 по 05.01.2016 за актом від 28.02.2015 сума якого складає 36 038,44грн та за яким позивачем нараховані 3% річних у розмірі 879,69грн;

з 15.04.2015 по 05.01.2016 за актом від 31.03.2015 сума якого складає 37 480,36грн та за яким позивачем нараховані 3% річних у розмірі 819,40грн;

з 15.12.2015 по 12.01.2016 за актом від 30.11.2015, сума якого складає 8 764,49грн та за яким позивачем нараховані 3% річних у розмірі 20,84грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с. 12-14) у розмірі 2 694,28грнза відповідні періоди, вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача 21 514,39грн втрат від інфляції за період з прострочення:

з березня 2015 року по січень 2016 року за актом від 31.01.2015 сума якого складає 36 477,07грн та за яким позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 12 108,76грн;

з квітня 2015 року по січень 2016 року за актом від 28.02.2015 сума якого складає 36 038,44грн та за яким позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 7 284,30грн;

з травня 2015 року по січень 2016 року за актом від 31.03.2015 сума якого складає 37 480,36грн та за яким позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 12 102,76грн;

за січень 2016 року за актом від 30.11.2015 сума якого складає 8 764,49грн та за яким позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 042,54грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрати суд вважає його неправильними, оскільки, останнім невірно визначено сукупні індекси інфляції за періоди прострочення з березня 2015 року по січень 2016 року; з квітня 2015 року по січень 2016 року; з травня 2015 року по січень 2016 року. У перерахунку, зазначена сума становить значно більший розмір, ніж заявляє позивач. Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, то задоволенню підлягають інфляційні втрати саме у розмірі 21 514,39грн.

Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України,покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 42, 129, 194-221, 233, 237, 240, пп. 9 п. 1 Перехідних положень ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Ставищенського житлово-комунального підприємства (09400, Київська обл., Ставищенський район, смт Ставище, вул. Цимбала Сергія, буд. 48 а, ідентифікаційний код 03346704) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 32 369,67грн (тридцять дві тисячі триста шістдесят дев'ять грн. 67 коп) - пені, 2 694,28грн (дві тисячі шістсот дев'яносто чотири грн. 28 коп) - 3% річних, 21 514,39грн (двадцять одна тисяча п'ятсот чотирнадцять грн. 39 коп) - інфляційних втрат, 1 600,00грн (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.03.2018.