РІШЕННЯ

13 березня 2018 року Справа № 913/793/17

Провадження №33/913/793/17

Суддя господарського суду Луганської області Масловський С.В., розглянувши матеріали позовної заяви №327 від 03.10.2017

за позовом Комунального підприємства Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради (місцезнаходження: 93295, м.Золоте Луганської області, Попаснянський район, вул. Молодіжна, 22А)

до Виробничого управління житлово-комунального господарства Гірської міської ради (місцезнаходження: 93292, АДРЕСА_1)

про стягнення 64717,45 грн.

Секретар судового засідання Бережна Л.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув.

від відповідача: представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.10.2017 Комунальне підприємство Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Виробничого управління житлово-комунального господарства Гірської міської ради про стягнення на підставі договорів постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012, №350 від 10.12.2014, №5 від 30.12.2016 заборгованості в сумі 50480 грн 36 коп., з яких:

- 32795 грн 45 коп.- основний борг;

- 958 грн 34 коп.- пеня;

- 2225 грн 97 коп.- 3% річних;

- 12516 грн 17 коп.- інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 09.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 01.11.2017, в судовому засіданні 01.11.2017 оголошено перерву до 21.11.2017, ухвалою від 21.11.2017 розгляд справи відкладено на 07.12.2017, ухвалою від 07.12.2017 розгляд справи відкладено на 22.01.2018, ухвалою від 22.01.2018 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання в межах строку підготовчого провадження на 20.02.2018, ухвалою від 20.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.03.2018.

26.10.2017 відповідач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав заперечення на позовну заяву, в яких в позові просить відмовити у звязку з тим, що між сторонами не проводилась звірка розрахунків та не складався детальний акт, також не погоджується з фактичною сумою сплати заборгованості вказаною в позовній заяві позивачем.

30.10.2017 позивач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав додаткові документи на вимогу ухвали суду.

01.11.2017 позивачем через канцелярію Господарського суду Луганської області подано уточнену позовну заяву, в якій останній збільшив розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу до 39716 грн 57 коп. (до первісно заявленого до стягнення боргу також було враховано залишок заборгованості в сумі 6970 грн 90 коп. за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року), в частині стягнення трьох відсотків річних до 2959 грн 05 коп., інфляційних втрат до 21093 грн 93 коп., в частині стягнення пені - зменшено до 955 грн 10 коп. Суд прийняв подану позивачем уточнену заяву, оцінивши її як заяву про збільшення розміру позовних вимог. За таких обставин, розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 64724 грн 65 коп., з яких: 39716 грн 57 коп. - основний борг; 955 грн 10 коп.- пеня; 2959 грн 05 коп. - 3% річних; 21093 грн 93 коп. - інфляційні втрати.

01.11.2017 відповідач в судовому засіданні подав заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги визнає частково, а саме в частині сплати основного боргу за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 39716,57 грн З приводу задоволення додаткових позовних вимог відповідач заперечує, просить відмовити повністю з посиланням на положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2017 №1669-УП, відповідно до положень якого заборонено нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості по кредитним зобовязанням з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, а також посилаючись на форс-мажорні обставини проведення антитерористичної операції.

20.11.2017 відповідач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав заперечення на позовну заяву, вяких позовні вимоги визнає частково, а саме в частині сплати основного боргу за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 33136,02 грн. З приводу задоволення додаткових позовних вимог відповідач заперечує, просить відмовити повністю з посиланням на положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2017 №1669-УП, відповідно до положень якого заборонено нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості по кредитним зобовязанням з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, а також посилаючись на форс-мажорні обставини проведення антитерористичної операції.

21.11.2017 відповідач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги визнає частково, а саме в частині сплати основного боргу за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 34415,08 грн та просить розстрочити оплату заборгованості на три роки. З приводу задоволення додаткових позовних вимог відповідач заперечує, просить відмовити повністю з посиланням на положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2017 №1669-УП, відповідно до положень якого заборонено нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості по кредитним зобовязанням з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, а також посилаючись на форс-мажорні обставини проведення антитерористичної операції.

21.11.2017 представник позивача в судовому засіданні подав письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких позивач не погоджується із розрахунком відповідача нарахованих та сплачених сум за спірний період 2014-2017 років. Зокрема, відповідачем було здійснено 13 платежів в цей період. Проте в призначенні платежів, проведених 10.12.2014 вказано, що оплачується заборгованість за послуги теплопостачання згідно рахунка №2 від 10.11.2013 та згідно рахунка №16 від 04.12.2013. Отже, за висновком позивача, ця оплата не відноситься до періоду, за який стягується заборгованість. На підставі п.6.9 договорів суми сплачені відповідачем 18.10.2016, 01.11.2016, 18.08.2017, були зараховані за минулі періоди.

06.12.2017 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у звязку з відпусткою судді Драгнєвіч О.В. було визначено суддю Масловського С.В.

04.12.2017 відповідач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав клопотання, в якому просить: суму в розмірі 7420,22 грн зарахувати на погашення боргу за 2016 рік; у звязку з важким фінансовим станом підприємства розстрочити борг на 3 роки.

17.01.2018 позивач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав клопотання про зменшення позовних вимогу у звязку з частковою сплатою 28.12.2017 відповідачем заборгованості згідно акту виконаних робіт №ТЕ-5/04/16/76 за послуги опалення надані в квітні 2016 року в сумі 187,87 грн та згідно акту приймання - передачі №ТЕ-350/10/16/100 за послуги опалення надані в жовтні 2016 в сумі 156,39 грн. Враховуючи процесуальне право позивача на зменшення розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження, дослідивши подану заяву, приймаючи до уваги, що зменшення позовних вимог до 39372,31 грн в частині стягнення основного боргу та збільшення позовних вимог до суми 3296,11 грн в частині стягнення з відповідача 3% річних не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін, копія заяви з доданими до неї розрахунками направлена відповідачу 12.01.2018, і фактичне збільшення позовних вимог не призвело до необхідності доплати судового збору, а тому суд приймає до розгляду подану позивачем заяву, як заяву про збільшення позовних вимог. За таких обставин ціна позову становить 64717,45 грн і подальший розгляд справи відбувається з урахуванням прийнятої судом заяви позивача. Також позивачем надано пояснення, в яких позивач зазначає, що у сторін виникли розбіжності з приводу зарахування сум за трьома платіжним дорученнями, а саме: №353800 від 18.10.2016 в сумі 2000 грн, №168 від 01.11.2016 в сумі 1480 грн, №755613 від 18.08.2017 в сумі 4214 грн, однак відповідно до п.6.9. договорів постачання теплової енергії №350 від 10.12.2014 та №5 від 30.12.2016 в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору та дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у споживача теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, отриману в минулі періоди, якщо в платіжному доручені не вказано призначення платежу. Таким чином суми сплачені 18.10.2016, 01.11.2016 та 18.08.2017 були зараховані до минулих періодів.

19.01.2018 відповідач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав клопотання про зарахування суми в розмірі 2000,00 грн сплачену 17.10.2016 за лютий 2016 року, суму 1480,00 грн сплачену 01.11.2016 за 2016 рік, суму 4214,00 грн сплачену 17.08.2017 за 2016 рік. Застосувати строк позовної давності в три роки з моменту останньої оплати по рахунку та визначити суму заборгованості по справі в розмірі 25030,97 грн. У звязку з важким фінансовим станом підприємства просить розстрочити борг на 3 роки.

Представники сторін в судове засідання для розгляду справи по суті не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 року між Комунальним підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, як теплопостачальною організацією, та Виробничим управлінням житлово-комунального господарства Гірської міської ради, як споживачем, був укладений договір на поставку теплової енергії № 168, за яким теплопостачальна організація зобовязується поставити споживачу теплову енергію для потреб опалення приміщення, розташованого за адресою: м. Гірське, вул. Дружби, 11, 7 з параметрами теплоносія, які відповідають температурному графіку теплової мережі у період з жовтня по грудень 2012, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість спожитої теплової енергії за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1);

Умовами договору сторони погодили, що орієнтовна кількість теплової енергії, відповідно до річного плану виробництва теплової енергії, яка постачається споживачу 5,43 гкал/рік (3.1.); ціна цього договору становить 6302,00 грн у тому числі ПДВ: 1050,33 грн (.4.1.); ціна цього договору є орієнтованою і буде визначатися виходячи з фактичних обсягів спожитої теплової енергії та діючих тарифів (п.4.2.); тариф за 1 гкал на момент укладання договору складає 1160,59 грн (п.4.3.); тарифи на теплову енергію встановлюються уповноваженими органами. Змінювання тарифів проводиться згідно нормативних актів і дати введення їх в дію відповідно до діючого законодавства (п.6.2.); споживач з 2 по 5 число місяця, наступного за розрахунковим, отримує від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: акт приймання передачі теплової енергії за розрахунковий місяць, рахунок на оплату спожитої теплової енергії (п.6.7.); в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору та дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у споживача теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, отриману в минулі періоди, якщо в платіжному доручені не вказано призначення платежу (п.6.8.); споживач у пятиденний строк після отримання рахунку та акту приймання передачі перераховує на рахунок теплопостачальної організації грошові кошти (п.6.9); остаточний розрахунок за отриману теплову енергію споживачем проводиться не пізніше 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.6.10.); цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє у частині постачання теплової енергії до 31.12.2012 включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до ст. 631 ЦК України умов цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 15.10.2012 (п.13.1.).

Додатковою угодою №1 від 26.12.2012 до договору постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012 сторони внесли зміни до ціни договору, яка склала 16422,35 грн та подовжено дію договору до 31.12.2013 включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 05.12.2013 до договору постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012 сторони внесли зміни до п.1.1. договору та виклали її в наступній редакції: теплопостачальна організація зобовязується у 2014 році поставити теплову енергію для потреб опалення з параметрами теплоносія, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість спожитої теплової енергії за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором;

Додатковою угодою №3 від 15.01.2014 до договору постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012 сторони внесли зміни до п.п.4.1, 4.3. договору та виклали їх в наступній редакції: ціна цього договору становить 13392,34 грн; тариф за 1гкал складає 784,83 грн без урахування податку на додану вартість (Постанова Національної комісії, що здійснює регулювання ринку у сфері комунальних послуг України №371 від 31.12.2013).

Листом №1380 від 07.04.2014, який отримано відповідачем 10.04.2014, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.04.2014 тариф на теплову енергію складає 950,62 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №182 від 31.03.2014.

Листом №19 від 28.10.2014, який отримано відповідачем 30.10.2014, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.07.2014 тариф на теплову енергію складає 1011,12 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №811 від 27.06.2014.

Листом №83 від 15.12.2014, який отримано відповідачем 16.12.2014, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.12.2014 тариф на теплову енергію складає 1199,84 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №516 від 28.11.2014.

Відповідно до актів приймання передачі та рахунків за договором постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012, а саме: акту №ТЕ-168/11/14/17 від 04.12.2014, та рахунку №16 від 04.12.2014, які отримані відповідачем 08.12.2014 на суму 2632,86 грн та акту №ТЕ-168/12/14/71 від 08.01.2015, та рахунку №60 від 08.01.2015, які отримані відповідачем 08.01.2015 на суму 3801,10 грн, загальна вартість поставленої теплової енергії складає 6434,06 грн.

10.06.2014 між Комунальним підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, як теплопостачальною організацією, та Виробничим управлінням житлово-комунального господарства Гірської міської ради, як споживачем, був укладений договір №316 про розстрочення заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №168 від 30.11.2012 за період з жовтня 2013 по березень 2014 в сумі 13691,12 грн. Оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом місяця, але не пізніше останнього числа місяця.

10.12.2014 року між Комунальним підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, як теплопостачальною організацією, та Виробничим управлінням житлово-комунального господарства Гірської міської ради, як споживачем, був укладений договір на поставку теплової енергії № 350, за яким теплопостачальна організація зобовязується у 2015 році поставити споживачу теплову енергію для потреб опалення з параметрами теплоносія, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість спожитої теплової енергії за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1);

Умовами договору сторони погодили, що орієнтовна кількість теплової енергії, відповідно до річного плану виробництва теплової енергії на 2015 рік, яка постачається споживачу зазначена у додатку №1 до договору (3.1.); ціна цього договору становить 20920,41 грн у тому числі ПДВ: 3486,74 грн (.4.1.); ціна цього договору є орієнтованою і буде визначатися виходячи з фактичних обсягів спожитої теплової енергії та діючих тарифів (п.4.2.); тариф за 1 гкал на момент укладання договору складає 1199,84 грн (п.4.3.); тарифи на теплову енергію встановлюються уповноваженими органами. Змінювання тарифів проводиться згідно нормативних актів і дати введення їх в дію відповідно до діючого законодавства (п.5.7.); розрахунки проводиться шляхом оплати споживачем після предявлення теплопостачальною організацією рахунку на оплату послуг (п.6.1); до рахунку додається акт приймання передачі (п.6.2); розрахунки здійснюються виключно у грошовій формі (п.6.3.); споживач здійснює оплату за поставлену теплову енергію у десятиденний строк з дня отримання рахунку. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює не пізніше 25 го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.6.4.); в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору та дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у споживача теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, отриману в минулі періоди, якщо в платіжному доручені не вказано призначення платежу (п.6.9.); споживач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати отримані послуги (п.7.1.1.); цей договір набирає чинності з 01.01.2015 і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині розрахунків до повного їх погашення (п.11.1).

Додатком №1.1 до договору №350 від 10.12.2014 визначено порядок розрахунку приєднаного теплового навантаження та орієнтовний розрахунок споживання теплової енергії на 2015 рік.

Додатком №1.2 до договору №350 від 10.12.2014 визначено порядок розрахунку приєднаного теплового навантаження та орієнтовний розрахунок споживання теплової енергії на 2015 рік.

Додатковою угодою №1 від 30.12.2015 до договору №350 від 10.12.2014 сторони внесли зміни до договору постачання теплової енергії №350 від 10.12.2014, а саме: виклали п.1.1. в наступній редакції теплопостачальна організація зобовязується протягом 2015 2016 років надавати послуги, зазначені в договорі, відповідно до умов і режимів теплопостачання на межі балансової належності тепломереж теплопостачальної організації та споживача, а споживач зобовязується прийняти та оплатити такі послуги в терміни, передбачені цим договором, визначено орієнтовну кількість теплової енергії відповідно до додатків №1.1, 1.2,1.3, 1.4. п.4.1. викладено в наступній редакції ціна цього договору становить 44544,13 грн, у тому числі 2015 рік 20920,41 грн, 2016 рік 23623,72 грн, п.13.1. викладено в наступній редакції: цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє в частині постачання теплової енергії до 31.12.2016 включно, а в частині розрахунків до повного їх здійснення.

Листом №57 від 16.03.2015, який отримано відповідачем 19.03.2015, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.03.2015 тариф на теплову енергію складає 1689,97 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №384 від 27.02.2015.

Листом №94 від 08.06.2015, який отримано відповідачем 15.06.2015, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.05.2015 тариф на теплову енергію складає 1402,92 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №1418 від 30.04.2015.

Листом №298 від 20.11.2015, який отримано відповідачем 25.11.2015, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.11.2015 тариф на теплову енергію складає 1353,95 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №2690 від 29.10.2015.

Листом №173 від 11.03.2016, який отримано відповідачем 11.03.2016, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.02.2016 тариф на теплову енергію складає 1304,65 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №54 від 28.01.2016.

Листом №582 від 02.11.2016, який отримано відповідачем 11.11.2016, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 01.10.2016 тариф на теплову енергію складає 1188,65 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №1757 від 29.09.2016.

Відповідно до актів приймання передачі та рахунків за договором постачання теплової енергії №350 від 10.12.2014, а саме: акту №ТЕ-350/01/15/88 від 16.01.2015, та рахунку №69 від 16.01.2015, які отримані відповідачем 16.01.2015 на суму 3844,28 грн, акту №ТЕ-350/02/15/88 від 04.03.2015, та рахунку №80 від 04.03.2015, які отримані відповідачем 04.03.2015 на суму 2562,85 грн, акту №ТЕ-350/03/15/124 від 04.03.2015, та рахунку №114 від 07.04.2015, які отримані відповідачем 09.04.2015 на суму 3690,89 грн, акту №ТЕ-350/04/15/142 від 05.05.2015, та рахунку №146 від 05.05.2015, які отримані відповідачем 05.05.2017 на суму 861,37 грн, акту №ТЕ-350/10/15/161 від 05.11.2015, та рахунку №165 від 05.11.2015, які отримані відповідачем 06.11.2015 на суму 1548,83 грн, акту №ТЕ-350/11/15/179 від 04.12.2015, та рахунку №186 від 04.12.2015, які отримані відповідачем 04.12.2015 на суму 2843,30 грн, акту №ТЕ-350/12/15/212 від 05.01.2016, та рахунку №210 від 05.01.2016, які отримані відповідачем 12.01.2016 на суму 3688,15 грн, акту №ТЕ-350/01/16/8 від 08.02.2016, та рахунку №9 від 05.02.2016, які отримані відповідачем 08.02.2016 на суму 4971,70 грн, акту №ТЕ-350/02/16/20 від 03.03.2016, та рахунку №23 від 02.03.2016, які отримані відповідачем 03.03.2016 на суму 3005,76 грн, акту №ТЕ-350/03/16/39 від 05.04.2016, та рахунку №44 від 04.04.2016, які отримані відповідачем 05.04.2016 на суму 2473,78 грн, акту №ТЕ-350/04/16/76 від 20.04.2016, та рахунку від 20.04.2016, які отримані відповідачем 20.04.2016 на суму 187,87 грн, акту №ТЕ-350/10/16/100 від 02.11.2016, та рахунку №114 від 02.11.2016, які отримані відповідачем 02.11.2016 на суму 1426,38 грн, акту №ТЕ-350/11/16/119 від 05.12.2016, та рахунку №136 від 05.12.2016, які отримані відповідачем 05.12.2016 на суму 2781,43 грн, акту №ТЕ-350/12/16/155 від 10.01.2017, та рахунку №172 від 10.01.2017, які отримані відповідачем 10.01.2017 на суму 4214,00 грн, загальна вартість поставленої теплової енергії складає 38100,60 грн.

30.12.2016 року між Комунальним підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, як теплопостачальною організацією, та Виробничим управлінням житлово-комунального господарства Гірської міської ради, як споживачем, був укладений договір на поставку теплової енергії №5, за яким теплопостачальна організація зобовязується у 2017 році надавати послуги, зазначені в договорі, відповідно до умов і режимів теплопостачання на межі балансової належності тепломереж теплопостачальної організації та споживача, а споживач зобовязується прийняти та оплатити такі послуги в терміни, передбачені цим договором (п.1.1);

Умовами договору сторони погодили, що тариф за 1гкал складає 1349,32 без урахування податку на додану вартість (п.4.2.); розрахунки проводяться шляхом оплати споживача після предявлення теплопостачальною організацією рахунки на оплату послуг (п.6.1.); до рахунку додається акт приймання передачі (п.6.2.); споживач здійснює оплату за поставлену теплову енергію у десятиденний строк з дня отримання рахунку. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює не пізніше 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.6.4.); в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору та дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у споживача теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, отриману в минулі періоди, якщо в платіжному доручені не вказано призначення платежу (п.6.9.); у разі не оплати або несвоєчасної оплати за надані послуги, споживач сплачує на користь теплопостачальної організації, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сума заборгованості індексується теплопостачальною організацією з урахуванням індексу інфляції, встановленого уповноваженим на це державним органом (п.8.4.1.); це1 договір набирає чинності з 01.01.2017 і діє до 31.12.2017 (включно), а в частині розрахунків, до повного їх погашення (п.11.1).

Додатком №1.1 до договору №5 від 30.12.2016 визначено порядок розрахунку приєднаного теплового навантаження та орієнтовний розрахунок споживання теплової енергії на 2017 рік.

Додатком №1.4 до договору №5 від 30.12.2016 визначено порядок розрахунку приєднаного теплового навантаження та орієнтовний розрахунок споживання теплової енергії на 2016 рік.

Листом №66 від 24.02.2017, який отримано відповідачем 07.03.2017, позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на теплову енергію, так з 24.02.2017 тариф на теплову енергію складає 1474,69 грн за 1 гкал без урахування ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №151 від 24.02.2017.

Відповідно до актів приймання передачі та рахунків за договором постачання теплової енергії №350 від 10.12.2014, а саме: акту №ТЕ-5/03/17/56 та рахунку №55 від 04.04.2017 на суму 2902,19 грн, акту №ТЕ-5/02/17/14 та рахунку №15 від 06.03.2017 на суму 4180,08 грн та акту №ТЕ-5/01/17/3 та рахунку №3 від 01.02.2017 на суму 4711,82 грн, загальна вартість поставленої теплової енергії складає 11794,09 грн.

Відповідно до виписок з особового рахунку позивача та фіскальних чеків відповідачем за період з жовтня 2016 по грудень 2017 сплачено 30297,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів про постачання теплової енергії у гарячій воді, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивач на виконання договорів про постачання теплової енергії №168 від 30.11.2012, №350 від 10.12.2014 та №5 від 30.12.2016 за період з квітня 2014 по березень 2017 надав житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії) на загальну суму 57258,03 грн, які відповідачем, як споживачем, прийняті, що підтверджується актами приймання передачі, які підписані представниками сторін без будь яких претензій, зауважень, засвідчені печатками сторін, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи, та засвідчено актами звірки взаємних розрахунків, які підписані в.о. директора та головним бухгалтером відповідача, директором та заступником головного бухгалтера позивача, засвідчені печатками сторін. Також судом встановлено, що договором про розстрочення заборгованості за спожиту теплову енергію №316 від 10.06.2014 було розстрочено заборгованість відповідача за договором №168 від 30.11.2012 за період з жовтня 2013 по березень 2014 в сумі 13691,12 грн рівними частинами по місяцях з червня 2014 по травень 2015. Відповідач свої зобовязання по повній оплаті послуг, в строк встановлений п. 6.4 договорів №350, №5, п.6.10. договору №168 та п. 3.2 договору про розстрочення заборгованості за спожиту теплову енергію №316 від 10.06.2014 не виконав. Здійснив часткову оплату заборгованості в сумі 24996,29 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача, фіскальними чеками та платіжними дорученнями відповідача. Станом на момент розгляду справи доказів протилежного суду надано не було.

Щодо клопотання відповідача про зарахування сум 2000,00 грн від 18.10.2016, 1206,22 грн від 01.11.2016 та 4214,00 грн від 18.08.2017 на загальну суму 7420,22 грн в цілому на 2016 рік суд зазначає, що відповідно до п. 6.9 договорів про постачання теплової енергії №350 від 10.12.2014 та №5 від 30.12.2016 та п.6.8 договору №168 від 30.11.2012 в платіжних дорученнях споживач повинен обовязково вказувати номер договору та дату його підписання, призначення платежу, за наявності заборгованості у споживача теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, отриману в минулі періоди, якщо в платіжному доручені не вказано призначення платежу, а тому оскільки відповідачем в платіжному дорученні від 18.10.2016 не вказано призначення платежу, а в платіжних дорученнях від 18.10.2016 та 01.11.2016 здійснено переплату за рахунками та не вказано за який період зараховувати залишок.

Таким чином твердження відповідача про те, що грошові кошти зараховано по спірним договорам за 2016, судом до уваги не приймається.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за послуги з постачання теплової енергії є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 39716,57 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інте ресу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Часиною 3 ст.267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, що відповідач в клопотанні №19 від 17.01.2018, яке подане 19.01.2018, просить визначити термін для сплати заборгованості за спожиту теплову енергію 3 роки з моменту останньої оплати по рахунках.

Також судом встановлено, що позивачем подано позов 03.10.2017 та заявлено вимогу про стягнення заборгованості за договорами про постачання теплової енергії за квітень 2014, за листопад 2017 березень 2017 та за договором відстрочення з грудня 2014 по травень 2015.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що клопотання відповідача не може бути розцінено судом як заява про застосування позовної давності в розумінні приписів ст. 267 ЦК, оскільки відповідачем в ній не заявлено клопотання по застосування позовної давності до конкретної вимоги, а лише просить визначити термін для сплати заборгованості за спожиту теплову енергію 3 роки з моменту останньої оплати по рахунках, що не належить до повноважень суду.

У звязку з прострочкою терміну оплати позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3296,11 грн та інфляційні витрати у розмірі 21093,93 грн.

Щодо клопотання відповідача про звільнення від сплати інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені посилаючись форс- мажорні обставини, суд зазначає.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 617 ЦК встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а саме: особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Норми ст.ст. 614, 617 ЦК кореспондуються із нормами ст. 218 ГК, згідно з якими учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Водночас ст. 625 ЦК встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим ст. 617 ЦК встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст. 625 ЦК, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов'язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК). (Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.)

Також суд зазначає, що указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції.

З 15.10.2014 набрав чинності Закон України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII), яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що проводять діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у цій зоні або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Але, розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 було зупинено розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014, відповідно до якого м. Гірське більше не входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно із ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що порушення відповідачем умов договорів щодо оплати послуг з постачання теплової енергії є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК платежів, та не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє позивача права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, та відсутність в матеріалах справи сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажору) не звільняє відповідача від сплати пені, а тому клопотання відповідача про звільнення від сплати інфляційних втрат, 3 % річних та пені не є законним та обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є невірним, а саме:

- за жовтень 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п.3.2 договору №316 від 10.06.2014 оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється протягом мясця, але не пізніше останнього числа місяця, тобто не з 31.10.2014, а з 01.11.2014:

- за листопад 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п.3.2 договору №316 від 10.06.2014 оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється протягом мясця, але не пізніше останнього числа місяця, тобто не з 01.11.2014, а з 01.12.2014:

- за грудень 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п.3.2 договору №316 від 10.06.2014 оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється протягом мясця, але не пізніше останнього числа місяця, тобто не з 31.12.2014, а з 01.01.2015;

- за березень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п.3.2 договору №316 від 10.06.2014 оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється протягом мясця, але не пізніше останнього числа місяця, тобто не з 31.03.2015, а з 01.04.2015;

- за квітень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п.3.2 договору №316 від 10.06.2014 оплата реструктуризованої заборгованості здійснюється протягом мясця, але не пізніше останнього числа місяця, тобто не з 30.04.2015, а з 01.05.2015;

- за листопад 2014 згідно акту №ТЕ-168/11/14/17 договору №168 від 30.11.2012 невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п. 6.10. договору остаточний розрахунок за отриману теплову енергію споживачем проводиться не пізніше 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто не з 18.12.2014, а з 19.12.2014.

- за квітень 2016 та жовтень 2016 за актами №ТЕ-350/04/16/76 та №ТЕ-350/10/16/100 за договором №350 від 10.12.2014 невірно визначено кінцевий період нарахування 3% річних, оскільки відповідачем було здійснено проплату 28.12.2017 день зарахування не входить в період нарахування 3% річних, а тому кінцевим періодом нарахування є 27.12.2017.

За розрахунком суду зробленого за допомогою програми Законодавство, в межах періоду заявленого позивачем сума 3% річних за послуги з постачання теплової енергії складає 3325,86 грн, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума 3% річних яка підлягає стягненню складає 3296,11 грн.

Судом було перевірено розрахунок інфляційних витрат, наданий позивачем та встановлено, що він є невірним, а саме:

Суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) та місяць фактичної оплати заборгованості не враховується в період нарахування інфляційних витрат.

- за жовтень 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є листопад 2014 липень 2017.

- за листопад 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є грудень 2014 липень 2017.

- за грудень 2014 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є січень 2015 грудень 2017.

- за січень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є лютий 2015 грудень 2017.

- за лютий 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є березень 2015 грудень 2017.

- за березень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є квітень 2015 грудень 2017.

- за квітень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є травень 2015 грудень 2017.

- за травень 2015 за договором розстрочення заборгованості №316 від 10.06.2014 періодом нарахування є червень 2015 грудень 2017.

- за квітень 2014 за актом №ТЕ-168/04/14/506 за договором №168 від 05.12.2013 періодом нарахування є червень 2014 грудень 2017.

- за листопад 2014 за актом №ТЕ-168/11/14/17 за договором №168 від 05.12.2013 періодом нарахування є січень 2015 грудень 2017.

- за грудень 2014 за актом №ТЕ-168/12/14/71 за договором №168 від 05.12.2013 періодом нарахування є лютий 2015 грудень 2017.

- за січень 2015 за актом №ТЕ-350/01/15/79 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є березень 2015 грудень 2017.

- за лютий 2015 за актом №ТЕ-350/02/15/88 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є квітень 2015 грудень 2017.

- за березень 2015 за актом №ТЕ-350/03/15/124 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є травень 2015 грудень 2017.

- за квітень 2015 за актом №ТЕ-350/04/15/142 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є червень 2015 грудень 2017.

- за жовтень 2015 за актом №ТЕ-350/10/15/161 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є грудень 2015 грудень 2017.

- за листопад 2015 за актом №ТЕ-350/11/15/179 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є січень 2015 грудень 2017.

- за грудень 2015 за актом №ТЕ-350/12/15/212 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є лютий 2015 грудень 2017.

- за січень 2016 за актом №ТЕ-350/01/16/8 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є березень 2015 грудень 2017.

- за лютий 2016 за актом №ТЕ-350/02/16/20 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є квітень 2015 грудень 2017.

- за березень 2016 за актом №ТЕ-350/03/16/39 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є травень 2015 грудень 2017.

- за квітень 2016 за актом №ТЕ-350/04/16/76 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є червень 2015 грудень 2017.

- за жовтень 2016 за актом №ТЕ-350/010/16/100 за договором №350 від 10.12.2014 періодом нарахування є грудень 2015 листопад 2017.

- за лютий 2017 за актом №ТЕ-5/02/17/14 за договором №5 від 30.12.2016 періодом нарахування є квітень 2017 червень 2017.

За розрахунком суду зробленого за допомогою програми Законодавство, в межах періоду заявленого позивачем сума інфляційних втрат за послуги з постачання теплової енергії складає 21203,36 грн, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню складає 21093,93 грн.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 955,10 грн. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Судом було перевірено розрахунок пені, наданий позивачем та встановлено, що він є арифметично невірним.

За розрахунком суду зробленого за допомогою програми Законодавство, в межах періоду заявленого позивачем розмір пені складає 1002,15 грн, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума пені, яка підлягає стягненню складає 955,10 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 3 роки, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання відповідач посилається тільки на важкий фінансовий стан підприємства, однак жодних доказів на підтвердження цієї обставини до матеріалів справи не додано.

Частино 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема справа "ОСОБА_1 проти України" (Заява N 40450/04), зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки, відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено суду виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду.

Також суд зазначає, що відповідач просить суд розстрочити виконання рішення на 3 роки.

В той же час, приписами ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи вищевикладене господарський суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про надання розстрочки на виконання рішення Господарського суду Луганської області у справі № 913/793/17, не є законним та обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належним та допустимими доказами, та такими, що підлягають задоволенню повністю, а саме: основна заборгованість в сумі 39372,31 грн, інфляційні втрати в сумі 21093,93 грн, 3% річних в сумі 3296,11 грн та пеня в сумі 955,10 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 1600,00 грн.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Виробничого управління житлово-комунального господарства Гірської міської ради (, місцезнаходження: 93292, АДРЕСА_1) на користь Комунального підприємства Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради (, місцезнаходження: 93295, м. Золоте Луганської області, Попаснянський район, вул. Молодіжна, 22А) основну заборгованість в сумі 39372 (тридцять девять тисяч триста сімдесят дві) грн 31 коп., 3% річних в сумі 3296 (три тисячі двісті девяносто шість) грн 11 коп., інфляційні нарахування в сумі 21093 (двадцять одна тисяча девяносто три) грн 93 коп., пеню в сумі 955 (девятсот пятдесят пять) грн 10 коп., та судовий збір в сумі 1600 ( одна тисяча шістсот ) грн 00 коп.

3. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2018

Суддя С.В. Масловський