КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа№ 910/16430/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від ДВС - не прибув,

від позивача - Максименко А.П. дов. № 300-29/02-1469 від 05.02.18,

Прохорова Є.І. дов. № 300-122/02-42 від 05.04.17,

від відповідача - Корсун Ю.Ю. дов. № 1 від 15.01.18,

Лях К.М. дов. № 4 від 15.01.18,

розглянувши матеріали апеляційної скаргиДержавної адміністрації залізничного транспорту України
на ухвалуГосподарського суду міста Києва
від16.11.2017
у справі№ 910/16430/14 (суддя Зеленіна Н.І.)
за скаргоюАнтимонопольного комітету України
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
за позовомАнтимонопольного комітету України
доДержавної адміністрації залізничного транспорту України
простягнення 122 500 000,00 грн. та зобов'язання виконати рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, позов задоволено повністю, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України штраф у розмірі 100 000 000,00 грн. та пеню в розмірі 100 000 000,00 грн.; зобов'язано Державну адміністрацію залізничного транспорту України виконати пункт 4 резолютивної частини Рішення Комітету від 16.07.2014 № 576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); та стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

На виконання вказаного рішення 28.09.2015 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі № 910/16430/14 скасовано в частині стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України пені у сумі 100 000 000,00 грн.; справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В частині стягнення штрафу в розмірі 100 000 000,00 грн. судові рішення залишено без змін.

В подальшому рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 у справі №910/16430/14, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України 100 000 000,00 грн. пені.

22.01.2016 Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка мотивована відмовою виконавчої служби у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення 100 000 000,00 грн. штрафу за наказом Господарського суду міста Києва від 28.09.2015, який було видано на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14.

У зв'язку з подальшим розглядом та оскарженням судових рішень щодо стягнення 100 000 000,00 грн. пені., ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 провадження у справі № 910/16430/14 за даною скаргою зупинялось до надходження матеріалів справи № 910/16430/14 до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2017 провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/14 скаргу Антимонопольного комітету України на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із винесення постанови від 31.12.2015 ВП № 49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Ухвала мотивована відсутністю підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з перебуванням боржника у стані припинення, оскільки дана обставина являється підставою для зупинення виконавчого провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

В обґрунтування апелянт посилається, зокрема на те, що оскаржуване рішення має виконуватися Державним Казначейством України згідно з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тоді як Антимонопольний комітет України звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.02.2018.

01.02.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Стосовно доводів апеляційної скарги, позивач зазначив, що Державна адміністрація залізничного транспорту України не є бюджетною установою, а відтак не підпадає під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845. Також позивач наголосив, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконно відмовив у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що боржник знаходиться у стані припинення. Саме зазначена обставина була єдиною причиною відмови у відкритті виконавчого провадження.

07.02.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державної адміністрації залізничного транспорту України надійшли письмові пояснення, в яких відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, та просив оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі, з огляду на перебування відповідача в процесі припинення.

07.02.2018 суддя Зеленін В.О. заявив самовідвід у порядку ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 самовідвід судді Зеленіна В.О. у розгляді апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/14 задоволено, справу передано для визначення нового складу колегії суддів.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.02.2018 року, на підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 про задоволення самовідводу судді Зеленіна В.О., у справі № 910/16430/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 справу № 910/16430/14 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено до розгляду на 28.02.2018.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представники Державної адміністрації залізничного транспорту України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Представники Антимонопольного комітету України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду як таку, що прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.12.2015 Антимонопольний комітет України звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.09.2017.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.12.2015 ВП № 49749904 відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Постанова мотивована тим, що боржник - Державна адміністрація залізничного транспорту України, знаходиться у стані припинення, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження, з огляду на п. 8. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

14.01.2016 Антимонопольний комітет України отримав вказану постанову від 31.12.2015 ВП № 49749904, що підтверджується відміткою з вхідним номером (т. 5 .а.с. 11).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Аналогічні положення містяться у положеннях розділу VI Господарського процесуального кодексу України в редакції з 15.12.2017.

Частиною 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) визначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

22.01.2016 Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка мотивована відмовою виконавчої служби у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення 100 000 000,00 грн. штрафу за наказом Господарського суду міста Києва від 28.09.2015, який було видано на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14.

Доводи Антимонопольного комітету України зводяться до того, що зазначена обставина, відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», є підставою для зупинення виконавчого провадження, а не відмови у його відкритті.

Як передбачено п. 8. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент відмови) Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Тобто, такі інші обставини мають бути передбачені законом. Таким чином, виконавець має послатися на них та відповідну норму у своїй постанові.

Такою іншою підставою Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказав перебування боржника - Державної адміністрації залізничного транспорту України, у стані припинення, проте постанова не містить посилання на норму, яка передбачає відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з перебуванням боржника у стані припинення, у зв'язку з реорганізацією.

Слід відмітити, що реорганізація відповідача здійснюється на підставі Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», який визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство (публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування) є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Тобто, у даному випадку відбувається реорганізація, яка передбачає правонаступництво.

Частинами 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Державна адміністрація залізничного транспорту України станом на дату винесення спірної постанови та станом на дату розгляду скарги судом першої інстанції, не припинена як юридична особа.

Таким чином, до внесення відповідного запису в єдиний державний реєстр, Державна адміністрація залізничного транспорту України не є припиненою, а посилання на п. 8. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для винесення постанови від 31.12.2015 ВП № 49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення має виконуватися Державним Казначейством України згідно з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не приймаються судом, оскільки, по-перше, у постанові від 31.12.2015 ВП № 49749904 не зазначено таку обставину, як підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження. По-друге, боржник не є бюджетною установою, а відтак не підпадає під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845.

Крім того, у матеріалах справи міститься лист Державної казначейської служби України № 5-08/4094-31602 від 14.12.2015 про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 28.09.2015, у якому казначейство зазначило, що за наказом боржник в органах казначейства не обслуговується, що відповідно до пп. 1 п. 9 Порядку є підставою для його повернення.

Таким чином, перешкод для звернення з даним наказом у порядку Закону України «Про виконавче провадження» апелянтом не доведено.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Державною адміністрацією залізничного транспорту України в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державної адміністрації залізничного транспорту України задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державну адміністрацію залізничного транспорту України (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284, 339-343 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/16430/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/16430/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст рішення складено 02.03.2018.