ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018

Справа № 910/23543/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного підприємства «Віатор тур»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!»

про стягнення 7467,76 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Віатор тур» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» про стягнення 7467,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» своїх обов’язків щодо виконання умов агентського договору, а саме в частині відшкодування вартості не наданих туристичних послуг. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 7 467,76 грн. компенсації.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.01.2018 позовну заяву Приватного підприємтсва «Віатор тур» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» про стягнення 7 467,76 грн. залишено без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 17.01.2018р. відповідачу було запропоновано у строк протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

12.02.2018р. представником відповідача було подано суду відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог було надано заперечення з огляду на безпідставність позовних вимог. Зокрема, відповідачем наголошено, що агентського договору на реалізацію тур продукту між сторонами не укладалось. До того ж, вказаним учасником судового процесу зауважено на повному споживанні туристичного продукту. А отже, відсутності підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» грошових коштів, які були сплачені.

У відповіді на відзив позивачем було висловлено заперечення проти доводів відповідача, які викладено у відзиві на позов.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2016р. Приватним підприємством «Віатор тур», як турагентом, було здійснено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап.!» прийнято замовлення №461461 на туристичний продукт для туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia до складу якого входило: авіа переліт за напрямом Київ – Бодрум – Київ, проживання в готелі Kervansaray Bodrum (5*) з 05.07.2016р. по 12.07.2016р., розміщення DBL+CHD, послуги харчування UAL та додаткові послуги (груповий трансфер: аеропорт – готель – аеропорт, страхування).

Вказане замовлення було прийнято до виконання шляхом виставлення Приватному підприємству «Віатор тур» рахунку №461461 від 04.07.2016р. на суму 27 426,78 грн. У вказаному рахунку зазначено, що предметом оплати є туристичні послуги для туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia, готель Kervansaray Bodrum (5*) з 05.07.2016р. по 12.07.2016р., розміщення DBL+CHD, послуги харчування UAL, авіапереліт, трансфер, страхування.

За поясненнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, Приватним підприємством «Віатор тур» було оплачено рахунок №461461 від 04.07.2016р. на суму 27 426,78 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап.!» було видано ваучери №UAJOIN-461461 від 04.07.2016р., в яких вказано зміст туристичних послуг, які надаються туроператором, що в повному обсязі відповідає замовленню №461461 від 04.07.2016р.

За поясненнями позивача, з метою забезпечення належного надання туристичних послуг туристам Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia, 07.07.2016р., тобто, було змінено турпродукт, та визначено, що до складу останнього входить: авіа переліт за напрямом Київ – Бодрум – Київ, проживання в готелі Green Beach Resort (Bodrum) з 05.07.2016р. по 08.07.2016р., тип розміщення 2АD, послуги харчування AL, проживання в готелі Kervansaray Bodrum (5*) з 08.07.2016р. по 15.07.2016р., розміщення 2АD+CHD, послуги харчування UAL та додаткові послуги (груповий трансфер: аеропорт – готель – аеропорт, страхування).

На оплату туристичного продукту з урахуванням наведених вище змін було виставлено рахунок №461461 від 07.07.2016р. на суму 34 894,54 грн., з яких несплаченими визначено 7467,76 грн. Вказану суму грошових коштів було доплачено позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією банку.

Наразі, за твердженнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» всупереч умов агентського договору на реалізацію турпродукту в частині бронювання, оформлення, виготовлення документів, виставлення рахунків, не відшкодувало вартість не наданих туристичних послуг на суму 7467,76 грн., які не були надані, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Приватного підприємства «Віатор тур» підлягає залишенню без задоволення. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Аналогічну позицію наведено у постановах від 14.07.2014р. та від 26.06.2014р. Вищого господарського суду по справах №904/1378/14 та №911/4611/13.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення вартості не наданих туристичних послуг, позивачем насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов’язків, у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов’язку відповідача надати відповідні туристичні послуг, строк виконання якого настав, а також обставини порушення відповідачем своїх прав та обов’язків.

Як було встановлено вище, 04.07.2016р. Приватним підприємством «Віатор тур», як турагентом, було направлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап.!» прийнято замовлення №461461 на туристичний продукт для туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia до складу якого входило: авіа переліт за напрямом Київ – Бодрум – Київ, проживання в готелі Kervansaray Bodrum (5*) з 05.07.2016р. по 12.07.2016р., розміщення DBL+CHD, послуги харчування UAL та додаткові послуги (груповий трансфер: аеропорт – готель – аеропорт, страхування).

Вказане замовлення було прийнято до виконання шляхом виставлення Приватному підприємству «Віатор тур» рахунку №461461 від 04.07.2016р. на суму 27 426,78 грн. У вказаному рахунку зазначено, що предметом оплати є туристичні послуги для туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia, готель Kervansaray Bodrum (5*) з 05.07.2016р. по 12.07.2016р., розміщення DBL+CHD, послуги харчування UAL, авіапереліт, трансфер, страхування.

За поясненнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались Приватним підприємством «Віатор тур» було оплачено рахунок №461461 від 04.07.2016р. на суму 27 426,78 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап.!» було видано ваучери №UAJOIN-461461 від 04.07.2016р., в яких вказано зміст туристичних послуг, які надаються туроператором, що в повному обсязі відповідає замовленню №461461 від 04.07.2016р.

За поясненнями позивача, з метою забезпечення належного надання туристичних послуг туристам Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia, 07.07.2016р., було змінено турпродукт, та визначено, що до складу останнього входить: авіа переліт за напрямом Київ – Бодрум – Київ, проживання в готелі Green Beach Resort (Bodrum) з 05.07.2016р. по 08.07.2016р., тип розміщення 2АD, послуги харчування AL, проживання в готелі Kervansaray Bodrum (5*) з 08.07.2016р. по 15.07.2016р., розміщення 2АD+CHD, послуги харчування UAL та додаткові послуги (груповий трансфер: аеропорт – готель – аеропорт, страхування).

На оплату туристичного продукту з урахуванням наведених вище змін було виставлено рахунок №461461 від 07.07.2016р. на суму 34 894,54 грн., з яких несплаченими визначено 7467,76 грн. Вказану суму грошових коштів було доплачено позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією банку.

Наразі, посилання позивача на укладання між сторонами агентського договору на реалізацію тур продукту з умовами (права та обов’язки сторін), які викладені у позовній заяві, суд вважає такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування. При цьому, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч.1 ст.633 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст.181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України).

У ч.ч.1, 2 ст.640 вказаного вище нормативно-правового акту вказано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За приписами ст.297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Тобто, з наведеного полягає, що чинним законодавством визначено істотні умови агентського договору, до яких віднесено, сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору.

Однак, всупереч передбаченого ст.ст.13, 74, 162 Господарського процесуального кодексу України обов’язку з доказування, позивачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розмінні ст.76, 77 вказаного нормативно-правового акту доказів досягнення сторонами згоди щодо укладання агентського договору на реалізацію турпродукту за умовами, які викладені у позовній заяві.

При цьому, у даному випадку твердження позивача про те, що вказаний вище правочин є публічним договором та договором приєднання, судом також вважаються такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, оскільки доказів вчинення Приватним підприємством «Віатор тур» дій щодо приєднання до запропонованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» правочину та саме з тими умовами. На які посилається у позові позивач, матеріали справи не містять.

Тобто, у даному випадку станом на момент вирішення спору у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин умови агентського договору на реалізацію турпродукту, які викладені позивачем.

В той же час, судом також прийнято до уваги, що на підставі замовлення туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia рахунок №461461 від 04.07.2016р. (туристичні послуги з тривалістю поїздки з 05.07.2016р. по 12.07.2016р.) було виставлено не відповідачем, а ДП «А.Е.Т. Джоін АП!», тоді як рахунок №461461 від 07.07.2016р. на суму 34 894,54 грн. (з яких несплачений залишок станом на дату виставлення рахунку становив 7467,76 грн.) виставлявся вже Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін ап.!» та засвідчений печаткою вказаної юридичної особи.

Крім того, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати обґрунтованими твердження позивача про те, що туристичні послуги на суму 7467,76 грн. туристам Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia надано не було з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично рахунок №461461 від 04.07.2016р. було виставлено на оплату туристичних послуг для туристів Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia, готель Kervansaray Bodrum (5*) з 05.07.2016р. по 12.07.2016р., розміщення DBL+CHD, послуги харчування UAL, авіапереліт, трансфер, страхування.

Рахунок №461461 від 07.07.2016р. виставлено туристичним оператором вже на оплату зміненого туристичного продукту, а саме авіа переліт за напрямом Київ – Бодрум – Київ, проживання в готелі Green Beach Resort (Bodrum) з 05.07.2016р. по 08.07.2016р., тип розміщення 2АD, послуги харчування AL, проживання в готелі Kervansaray Bodrum (5*) з 08.07.2016р. по 15.07.2016р., розміщення 2АD+CHD, послуги харчування UAL та додаткові послуги (груповий трансфер: аеропорт – готель – аеропорт, страхування).

Тобто, з системного аналізу змісту вказаних документів полягає, що фактично збільшення вартості туристичного продукту на 7467,76 грн. було обумовлено доданням до останнього перебування туристів в готелі Green Beach Resort (Bodrum) з 05.07.2016р. по 08.07.2016р., тип розміщення 2АD, послуги харчування AL.

Однак, доказів не виконання туристичним оператором своїх обов’язків із забезпечення споживання туристами туристичних послуг, за які позивачем було здійснено 07.07.2016р. доплату, матеріали справи не містять. Навпаки, згідно представленої суду реєстраційної картки готелю Green Beach Resort (Bodrum) туристи Ieremenko Dmytro, Ieremenko Natalia та Ieremenko Natalia зареєстровані у вказаному готелі 05.07.2016р. та звільнили його 08.07.2016р., що відповідає умовам зміненого та додатково оплаченого туристичного продукту.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо позбавленості позовних вимог належного доказового обґрунтування, внаслідок чого позов Приватного підприємтсва «Віатор тур» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» про стягнення 7467,76 грн. підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що з системного аналізу ст.237 Господарського процесуального кодексу України полягає, що суд розглядає спір з предмету та підстав, які визначені позивачем, та обмежений межами останніх.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя            Спичак О.М.