РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2018Справа № 910/23081/17

За позовомКомунального підприємства «Київпастранс» в особі філії «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо»
до Фізичної особи-підприємця Лигоцького Олега Станіславовича
простягнення 29290,13 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Гуржій Є.О., довіреність № 06-5/593 від 27.12.2017;

від відповідача: Лисиця О.В., довіреність № 64 від 23.01.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київпастранс» в особі філії «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лигоцького Олега Станіславовича 29290,13 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №04/15-п від 01.10.2015 щодо відшкодування сум земельного податку у розмірі 29290,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 було відкрито провадження у справі №910/23081/17, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.02.2018.

31.01.2018 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує, зазначає, що умовами договору не передбачено обов'язку відповідача відшкодовувати позивачу земельний податок.

У судовому засіданні 08.02.2018 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з відзивом на позов та надання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018, керуючись ст. ст. 216, 232 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 22.02.2018.

У судовому засіданні 08.02.2018 суд оголосив перерву до 28.02.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2018 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.02.2018 проти позову заперечив.

В судовому засіданні 28.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 між Комунальним підприємством «Київпастранс» в особі філії «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо» (надалі - виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лигоцьким Олегом Станіславовичем (надалі - замовник, відповідач) укладено Договір № 04/15-п про надання послуг по зберіганню майна (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець виділяє замовнику приміщення для розміщення його майна, за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 7/9, загальною площею 120,0 кв.м. (надалі - послуги) на підставі акту прийому-передачі, а замовник, за змістом п. 1.2. Договору, розміщує своє майно у виділеному приміщенні та своєчасно і в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг на умовах договору.

Вартість послуг, відповідно до п. 2.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 23.05.2016, становить 7920,00 грн. на місяць, у тому числі ПДВ 1320,00 грн., без урахування відшкодування комунальних послуг.

Як передбачено п. 2.3. Договору вартість комунальних послуг розраховується виконавцем і надається замовнику окремим рахунком до сплати.

Відповідно до п. 2.4. Договору замовник не пізніше 20 числа поточного місяця сплачує вартість наданих послуг виконавцю згідно наданого рахунку.

У Додатковій угоді № 1 від 31.12.2015 до Договору сторони дійшли згоди продовжити термін дії Договору до 31.12.2016 та доповнити договір п. 6.4. такого змісту: «після закінчення терміну дії договору він пролонгується на такий же період, якщо при цьому жодна із сторін за 30 днів до його закінчення не заявила іншій стороні про розірвання договору, без обмеження кількості разів продовження».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем передано, а відповідачем прийнято приміщення для розміщення товарно-матеріальних цінностей, площею 120,0 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 7/9, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.10.2015, який підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками.

Матеріалами справи також підтверджується (акт приймання-передачі приміщення від 28.06.2017, який підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками) повернення відповідачем приміщення, площею 120,0 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 7/9 та прийняття його позивачем.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З пояснень позивача вбачається, що в період дії договору, зокрема, з грудня 2016 року по червень 2017 року відповідачу нараховано та включено у відповідні акти надання послуг суми по відшкодуванню податку на землю.

Крім того, відповідачу проведено донарахування сум відшкодування земельного податку за період з січня по листопад 2016 року на підставі оновленої довідки про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка перебуває в користуванні депо за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 7/9.

Станом на 28.06.2017 позивач нарахував відповідачу 37992,97 грн на відшкодування земельного податку. За твердженнями позивача, відповідачем сплачено лише 8702,84 грн. відшкодування сум земельного податку, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем на суму 29290,13 грн за період з грудня 2016 р. по червень 2017 р. з урахуванням перерахунку за січень - листопад 2016 р., відповідно до виставлених рахунків.

13.05.2017 ФОП Лигоцький О.С. отримав особисто претензію від позивача за № 678 від 13.05.2017 щодо сплати заборгованості за спірним договором згідно виставлених рахунків, яка станом на 13.05.2017 становила 24463,29 грн.

Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування, у зв'язку з чим Комунальне підприємство «Київпастранс» в особі філії «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 29290,13 грн відшкодування сум земельного податку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір не містить положень (пунктів) щодо обов'язку відповідача відшкодовувати суми земельного податку пропорційно займаній площі.

До складу вартості послуг за договором включено лише комунальні послуги.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг віднесені, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Отже, суми, нараховані/сплачені у відшкодування земельного податку не відноситься до комунальних послуг.

Позивач також не навів положень законодавства, які встановлювали б обов'язок відповідача відшкодовувати суми земельного податку в рамках договору про надання послуг.

Посилання позивача на часткову сплату відповідачем грошових коштів у відшкодування сум земельного податку та підписання актів за певний період не може бути розцінене судом як доказ існування цивільно-правових зобов'язань у відповідача, оскільки, як встановлено судом, відповідного правочину сторони не укладали, розміру, порядку та строків відшкодування таких витрат не погоджували.

Оскільки укладеним сторонами договором не передбачені зобов'язання відповідача щодо здійснення відшкодування земельного податку, а сплата земельного податку є безпосереднім обов'язком позивача як землекористувача (ст. 269 Податкового кодексу України), підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.2018

Суддя Ю.М. Смирнова