УХВАЛА

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/129/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»

про стягнення збитків у розмірі 24 235,67 грн.

Суддя Любченко М.О.

Без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення 24 235,67 грн. збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на підставі договору №CAS0027550/CAS0023737 від 03.03.2015р. добровільного страхування автотранспорту, з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер АА6217КЕ, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страховика транспортного засобу, водієм якого було вчинено дану дорожньо-транспортну пригоду. Обґрунтовуючи розмір позовних вимог, позивач посилався на звіт №125-05-15 від 29.05.2015р. вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТС Моторс».

Ухвалою від 23.01.2018р. відкрито провадження по справі №910/129/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.02.2018р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, що Товариством з додатковою відповідальністю Страховоою компанією «Альфа-Гарант» на підставі звіту №12455 від 21.06.2015р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертум-Аве», було здійснено власний розрахунок розміру страхового відшкодування, який підлягав виплаті власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер АА6217КЕ. При цьому, відповідач вказує, що розмір матеріального збитку, завданого власнику зазначеного транспортного засобу за даним звітом, приймаючи до уваги акт огляду пошкодженого транспортного засобу, визначався з урахуванням фізичного зносу запчастин та складає 13 712,33 грн. Враховуючи наведене, відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 12 712,33 грн. за вирахуванням франшизи в розмірі 1 000 грн. згідно полісу №АІ/5876703. Таким чином, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, внаслідок виконання зобов'язань перед позивачем в повному обсязі.

22.02.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» заперечує проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву в частині визначення розміру збитків на підставі звіту №12455 від 21.06.2015р., оскільки на думку позивача, при визначенні розміру шкоди, заподіяної у даному випадку власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер АА6217КЕ, коефіцієнт фізичного зносу застосуванню не підлягає.

Оцінюючи доводи сторін, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на докази, які було подано сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку щодо доцільності постановлення ухвали про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. При цьому, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов'язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Белеш та інші проти Чеської Республіки).

Суд завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Рішення Європейського суду з прав людини у справах Ейрі проти Ірландії та Станєв проти Болгарії. Ця гарантія є «одним з основних принципів будь-якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції» (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Претто та інші проти Італії).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Клінік дез Акація та інші проти Франції вказано, що сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Як вказувалось вище, предметом позовних вимог у справі є стягнення з відповідача страхового відшкодування, виплаченого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Колоннейд Україна» власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер АА6217КЕ, на підставі договору №CAS0027550/CAS0023737 від 03.03.2015р. добровільного страхування автотранспорту з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди. Судом зазначалось, що в обґрунтування заявленого до стягнення розміру збитків позивач посилається, зокрема, на звіт вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу №125-05-15 від 29.05.2015р., складений Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТС Моторс».

Одночасно, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на відсутність підстав для стягнення з нього заявленого розміру збитків, оскільки Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 12 712,33 грн., яке визначено на підставі звіту №12455 від 21.06.2015р. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертум-Аве», за вирахуванням франшизи згідно полісу №АІ/5876703, а вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 24 235,67 грн. є безпідставними.

Проте, з огляду на правила вирішення спору у порядку спрощеного позовного провадження, повне та всебічне з'ясування всіх обставин справи, які входять в предмет доказування у розглядуваному спорі, та справедливе вирішення спору не вбачається за можливе без проведення підготовчого провадження.

Таким чином, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення правового спору між сторонами, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення 24 235,67 грн. збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, до розгляду за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, керуючись приписами ст.ст.2, 3, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Здійснювати розгляд справи №910/129/18 за правилами загального позовного провадження.

2. Призначити підготовче засідання у справі на 30.03.18р. о 14:30год.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 44- Б, зал №13 .

3. Зобов'язати позивача надати суду у підготовчому судовому засіданні оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду).

4. Зобов'язати відповідача надати суду у підготовчому судовому засіданні оригінали всіх документів по суті спору, доданих до відзиву, заяв, клопотань чи заперечень проти відповідних заяв та клопотань (для огляду).

5. Запропонувати учасникам процесу надати суду пропозиції стосовно експерта чи експертної установи, яким слід доручити проведення судової експертизи, питань, роз'яснення яких, на їх думку, потребує експертного дослідження, а також матеріалів, які необхідні для проведення експертизи. Суд звертає увагу, що згідно з ч.6 ст.99 Господарського процесуального кодексу України питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

6. Звернути увагу учасників процесу на те, що відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. При цьому, відповідно вимог Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом №55 від 07.04.2003р. Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на кожній сторінці наданого до матеріалів справи документу в копії повинна міститись відмітка про засвідчення, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

7. Викликати для участі у засіданні представників учасників справи, повноваження яких оформити відповідно до вимог, викладених у ст.60 Господарського процесуального кодексу України, та надати суду документи, що підтверджують повноваження представників.

8. Усі заяви, клопотання, заперечення проти заяв і клопотань подати до суду у строк до 28.03.2018р. з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених ст.170 Господарського процесуального кодексу України.

9. Повідомити учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/.

10. Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

11. Повідомити учасників процесу, що відповідно до ч.4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

12. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.03.2018р.

Суддя М.О. Любченко