ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.03.2018 Справа № 908/365/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянувши заяву про видачу судового наказу без номеру від 28.02.2018р.:

за заявою Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1)

до боржника приватного підприємства "Доброс-Дизайн" (70230, Запорізька область, Гуляйпілський район, село Староукраїнка, буд. 46)

про стягнення 15.079,02 грн.

Встановив, що заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення 15.079,02 грн. заявник посилається на порушення боржником зобов’язань за договором №1082/Ш від 01.10.2011р. в частині своєчасної та повної оплати спожитої теплової енергії за період з 01.03.2017р. по 31.12.2017р. У зв’язку з наявністю порушення грошового зобов’язання, заявник, враховуючи умови договору та приписи діючого законодавства нарахував до стягнення пеню у розмірі 569,09грн., 164,02 грн. 3% річних та 435,95грн. інфляційних втрат. До заяви додані копія договору №1082/Ш від 01.10.2011р. та розрахунки заявлених до стягнення сум.

Так, відповідно до п. 5.1 договору облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності – розрахунковим способом.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає теплопостачальній організації звіт про фактичне споживання гарячої води та теплової енергії для опалення. Дата зняття споживачем показів приладів обліку – останнє число кожного місяця, подання звіту теплопостачальної організації – не пізніше 1-го числа кожного місяця.

У випадку відсутності у споживача приладів обліку теплової енергії для опалення та у випадку пошкодження або некоректної роботи даних приладів обліку кількості фактично спожитої теплової енергії для опалення визначається виходячи з теплового навантаження, зазначеного в додатку № 1 до даного договору, з врахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря та кількості діб (годин) роботи теплопостачального обладнання споживача в розрахунковому періоді (п. 5.5 договору).

Пунктом 6.3 договору встановлено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

В пункті 10.1 договору сторонами узгоджено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2012 року.

Отже, укладаючи договір №1082/Ш від 01.10.2011р., кожна із сторін прийняла на себе певні зобов’язання щодо їх виконання, тобто наявне зустрічне виконання зобов’язання, а саме: теплопостачальна організація зобов’язується постачати теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних споживачу обсягах, а боржник (споживач), у разі наявності приладу обліку споживання гарячого водопостачання і теплової енергії щомісячно надавати теплопостачальній організації звіт про фактичне споживання наданих послуг та до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом сплачувати вартість гарячого водопостачання фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між тим, заявник не надав суду жодного документального підтвердження фактів споживання боржником теплової енергії в гарячій воді за період з 01.03.2017р. по 31.12.2017р. в рамках договору №1082/Ш від 01.10.2011р. Заява про видачу судового наказу не містять жодного посилання на пролонгацію договору 1082/Ш від 01.10.2011р. Також суду не подано належних та допустимих доказів споживання відповідачем теплової енергії в гарячій воді на суму, що визначена заявником у заяві.

В тексті заяви не зазначено та документально не доведено наявність або відсутність у споживача приладу обліку споживання гарячої води та теплової енергії для опалення; не зазначено на підставі яких даних теплопостачальною організацію проведений розрахунок вартості наданих послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді, що є предметом позову.

Аналіз наведеного свідчить, що із доданих до заяви заявником документів неможливо встановити факт наявності у боржника заборгованості у розмірі 13.910,14 грн. за період з 01.03.2017р. по 31.12.2017р. в рамках договору №1082/Ш від 01.10.2011р.

Стосовно вимог щодо стягнення штрафних та компенсаційних санкцій суд зазначає наступне:

Згідно з ч.1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань (зокрема, 3% річних) у зв’язку з порушенням грошових зобов’язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов’язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов’язань.

Крім того, як зазначено у Пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 6232 від 23.03.2017 у господарському та цивільному видах судочинства запроваджується можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження. Так, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд видає судовий наказ про стягнення заборгованості з боржника.

За правилами ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Частиною 3 статті 152 ГПК України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою пов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Оскільки стягнення пені та компенсаційних санкцій (3% річних та інфляційних втрат) є заходом відповідальності за порушення зобов’язань (несплата орендних платежів та неповернення об’єкту оренду у зв’язку з відсутністю правових підстав для користування ним), які є предметом договору, правовим наслідком порушення зобов’язання у разі прострочення його виконання, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження лише неоспорюваної заборгованості, вимоги про стягнення пені та компенсаційних санкцій (3% річних та інфляційних втрат) не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи досліджені матеріали, суд визнає доводи заявника, викладені у заяві № б/н від 28.02.2018р., необґрунтованими, а заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст.ст. 4, 74, 150-153 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству "Львівтеплоенерго" у видачі судового наказу.

Судові витрати залишити за заявником.

Відповідно до ст. 235, п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України ухвала суду набрала законної сили 06.03.2018р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Федорова