ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Справа № 915/865/17
м. Одеса, пр. Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ТОВ «Інвест Корпорейшен» ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5, ордер серії МК № 76230, дата видачі: 05.02.18
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен»
на рішення господарського суду Миколаївської області
від06.11.2017р. (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_6; час і місце проголошення рішення: 06.11.2017р. з 10:00 до 11:00, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, господарський суд Миколаївської області, зал судового засідання № 1)
у справі№ 915/865/17
за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 банку «ПриватБанк»
до відповідача проТовариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» стягнення 4 215 374,21грн.

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_7 «Приватбанк» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 19.08.2017 (вх. № 12215/17), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» заборгованість за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017р. позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 банку «ПриватБанк» заборгованість за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди; та 63230,62 грн. судового збору.

Вказане рішення суд першої інстанції мотивував наступним.

02 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Інвест Корпорейшен» було укладено договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ, згідно з предметом якого банк, який є власником нерухомого майна, що зазначено в додатку № 1, передає лізингоодержувачу (відповідачу по справі) майно, а останній його приймає від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

На виконання умов вищевказаного договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, позивач на праві власності передав відповідачу, а останній прийняв у платне володіння та користування за актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 без зауважень нерухоме майно загальною вартістю 99254828,00 грн.

За умовами пункту 3.3 договору з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування, та починаючи саме з дати прийому-передачі майна у лізинг повинен здійснювати обумовлені договором розрахунки з лізингодавцем (зокрема, сплату винагород, обумовлених п. п. 2.3.2, 2.3.4 договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016).

Відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином не виконав, а саме не сплатив всі необхідні платежі по відсотковій винагороді за користування майном, яка передбачена умовами договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016.

Так, заборгованість відповідача за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу складає 3921258,41 грн., яка утворилася за період з 29.12.2016 по 15.06.2017, і останнє часткове погашення вказаної заборгованості було здійснене відповідачем 30.06.2017. Прострочення зі сплати відсоткової винагороди виникло з 01.03.2017. Пеня у розмірі 294115,80 грн. за порушення строків сплати відсоткової винагороди нарахована позивачем за період з 02.03.2017 по 11.08.2017.

Перевіривши розрахунки позивача по даній справі, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача на позовні вимоги щодо недодержання сторонами при укладенні спірного договору фінансового лізингу вимог чинного законодавства до форми такого договору (обовязковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору), у звязку із чим договір є нікчемним, тому не тягне жодних юридичних наслідків для його сторін, судом до уваги не прийняті з посиланням на те, що норми Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини між сторонами договору фінансового лізингу, не містять вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації вказаного типу договорів.

29.11.2017р. до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017р. по справі № 915/865/17, відповідно до якої скаржник просить скасувати повністю рішення господарського суду Миколаївської області по справі № 915/865/17 від 06.11.2017р., та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову про стягнення з ТОВ «Інвест Корпорейшен» заборгованості за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. у повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме:

- договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. є нікчемний;

- в п. 1.1. ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. зазначено, що ОСОБА_9 приймає нерухоме майно в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів набуває у власність. Тобто, договором фінансового лізингу було передбачено перехід права власності на нерухоме майно після сплати всіх лізингових платежів. Зазначене свідчить про обовязкове нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р.;

- предметом лізингу відповідно до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. є нерухомість, тому при укладенні договору лізингу необхідно застосовувати норми, які регулюють оренду нерухомого майна, а саме ст.ст. 793, 794 ЦК України;

- суд зробив помилковий висновок про неможливість застосування ст.ст. 793, 794 ЦК України до спірних правовідносин, та зазначив, що договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. не підлягає нотаріальному посвідченню;

- реєстрації права користування нерухомим майном не було проведено, тому договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. не вчинено.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В.) прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» та призначено її розгляд на 18.12.2017р. о 12:00.

Відповідно до п.п. 3.2.2 Зборів суддів Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 № 1, у разі відсутності судді-доповідача (головуючого) внаслідок перебування його у відпустці, відрядженні тощо нетривалий час, що не призводить до порушення процесуальних строків при розгляді справи, розгляд справи повинен бути перенесений заздалегідь, з обовязковим повідомленням сторін про час та місце проведення наступного судового засідання на момент виходу судді-доповідача (головуючого).

У звязку з перебуванням головуючого судді Богатиря К.В. у відрядженні з 18.12.2017р. по 20.12.2017р., та наявністю процесуальних строків для можливості розгляду апеляційної скарги, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017р. призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» на 15.01.2018р. о 10:30.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018р. повідомлено сторін про призначення розгляду справи № 915/865/17 на 05.02.2018р. о 10:30год.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 82 від 02.02.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/865/17, у звязку із перебуванням суддів - членів колегії: Аленіна О.Ю., Таран С.В. у відрядженні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2018р., сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Лашин В.В., Мишкіна М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2018р. прийнято апеляційну скаргу до провадження з призначеним розглядом на 05.02.2018р. о 10:30год.

У судовому засіданні 05.02.2018р. оголошено перерву на 26.02.2018р. та ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2018р. повідомлено сторін про призначення розгляду справи № 915/865/17 на 26.02.2018р.

У судове засідання 26.02.2018р. зявився тільки представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен», позивач по справі не зявився без повідомлення про причини неявки. Доказом фактичного направлення ухвали ОАГС від 05.02.2018р. на адресу сторін є відбиток штампу канцелярії Одеського апеляційного господарського суду на зворотньому боці останнього аркушу вказаної ухвали та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається отримання ухвали ОАГС від 05.02.2018р. ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.02.2018р. за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 та 14.02.2018р. за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д. Вказані документи додані до матеріалів справи та в повній мірі свідчать про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Одеським апеляційним господарським судом.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 26.02.2018р., не визнавалась апеляційним господарським судом обовязковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29 червня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» було заповнено та подано Публічному акціонерному товариству ОСОБА_7 банку «ПриватБанк» письмове клопотання (заяву) про надання лізингу майно, яке зазначене в додатку 1 даної заявки, на суму 99 254 828,00горн., строк лізингу: по 25.06.2036 року.

02 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_7 банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» було укладено договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ (далі по тексту Договір).

Згідно з п. 1.1. ОСОБА_8, Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку № 1 ОСОБА_8 (надалі - ОСОБА_8). Банк передає ОСОБА_9, а ОСОБА_9 приймає ОСОБА_9 від Банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим ОСОБА_8 строки, на умовах фінансового лізингу (надалі Лізинг).

Відповідно до умов ОСОБА_8:

1.2. На дату укладання цього договору вартість майна становить: 99254828,00 грн.

1.4. Для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки:

- рахунок для сплати вартості предмета лізингу № 0948;

- рахунок для сплати винагород за лізингом № 1298.

2.1. Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2.

За змістом підпунктів пункту 2.3 розділу 2 договору лізингоодержувач сплачує банку:

2.3.1. Винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 500,00 грн. у день укладання цього договору.

2.3.2. Відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2.

2.3.3. У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по оплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2.

2.3.4. ОСОБА_9 сплачує банку на відповідний рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору, винагороду за користування майном, отриманим в лізинг у розмірі, що визначається за наведеною формулою.

Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов'язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Згідно умов п. 2.4 договору банк має право в односторонньому порядку змінити розмір винагороди та/або платежів по відшкодування інших витрат банка, пов'язаних з виконанням цього договору при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання цього договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); збільшенні ставок, чинних на момент укладання цього договору податків, зборів та інших передбачених чинним законодавством України платежів, що мають відношення до майна або до визначення розміру лізингової плати. При цьому банк направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про зміну розміру винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка протягом 7 календарних днів з дати зміни. Збільшення розміру винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка, повязаних з виконанням цього договору у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Пунктом 4.1. ОСОБА_8 передбачено, що протягом усього терміну дії цього ОСОБА_8 є власністю Банка.

Відповідно до п. 5.2.1. ОСОБА_8, Банк зобовязується передати ОСОБА_8 в платне користування ОСОБА_9 на умовах та строки, що обумовлені цим ОСОБА_8.

Пунктом 6.2.6. ОСОБА_8 передбачено, що ОСОБА_9 зобовязується використовувати ОСОБА_9 по цільовому призначенню, запобігати його розкраданню, загибелі, ушкодженню або псуванню.

Крім того п. 6.2.11. ОСОБА_8 передбачено, що ОСОБА_9 зобовязується сплачувати Банку:

- винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)»;

- лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості ОСОБА_9);

- відсоткову винагороду за користування Майном;

- винагороду за користування майном отриманим в лізинг;

- інші витрати Банка, безпосередньо повязані з цим ОСОБА_8.

Пунктом 7.1 ОСОБА_8 визначено, що у випадку порушення ОСОБА_9 зобовязань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі такого зменшення розміру пені, банк шляхом, обраним ним на свій розсуд (повідомлення через систему ПЗ «Приват24», клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, SMS-повідомлення або іншим шляхом), повідомляє лізингоодержувача протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. При цьому, додаткові узгодження Сторін не потрібні.

Згідно п. 9.1. ОСОБА_8, строк дії цього ОСОБА_8 з дати підписання цього ОСОБА_8 по 25.06.2036 року. У частині невиконаних сторонами зобовязань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобовязань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Відповідно до п. 9.2. ОСОБА_8, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Цей договір втрачає свою силу після виконання Сторонами усіх зобовязань по ньому.

Договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. підписаний Банком Публічним акціонерним товариством ОСОБА_7 банком «ПриватБанк» в особі голови правління, та ОСОБА_9 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» в особі директора, усі підписи скріплені печатками підприємств.

В матеріалах справи міститься Додаток № 1 до ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р., підписаний Банком Публічним акціонерним товариством ОСОБА_7 банком «ПриватБанк», та ОСОБА_9 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен», та скріплений печатками підприємств.

В Додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. вказано, що ОСОБА_7 є власником нерухомого майна та зазначено найменування нерухомого майна (предмету фінансового лізингу), а саме:

1) за адресою Миколаївська область, Братський район, сщ. Людмилівка, вулиця Урожайна, будинок 2 (два): адмінбудинок-А-1 площею 93,9 кв.м.; прохідна-Б-1 площею 11,8 кв.м.; обмивочний пункт-Д-1 площею 36,1 кв.м.; виробничий блок Ж-1 площею 12,8 кв.м.; тарний склад-Е-1 площею 44,4 кв.м.; майстерня К-1 площею 34,2 кв.м.; дизельна насосна-Л-1 площею 83,7 кв.м.; блок пункту В-1; вбиральня Г-1; пожежний блок-З-1; гараж з підсобкою М-1; погріб - О-п/д; вежа-Р-1; огорожа-№1-7; споруди-№8-11; замощення-№1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 14, вартістю 28984406,00 грн.);

2) за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вулиця Решетєєва, будинок № 2 (два): контори з каменю за літ. А-1, загальною площею - 82,4 кв.м.; бані з каменю за літ. Б-1, загальною площею 24,7 кв.м.; прохідної з каменю за літ. В-1, загальною площею 5,2 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Г-1, загальною площею 54,1 кв.м.; гаражу з каменю за літ. Д-1, загальною площею 96,3 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Е-1, загальною площею 28,6 кв.м.; пож. депо операторної з каменю за літ. Ж-1, загальною площею 32,3; розливної з каменю за літ. З-1, загальною площею 31,7 кв.м.; насосної з каменю за літ К-1, загальною площею 44,9 кв.м.; вбиральні з цегли за літ. Л-1; вбиральні з цегли за літ. М-1; товарно-матеріального складу з каменю за літ. Н-1, загальною площею 92,7 кв.м.; архіву з каменю за літ. О-1, загальною площею 76,5; сараю-підвалу з каменю за літ. П-1; огорож за №1-6; споруд за №7-18 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 48, вартістю 23200771,00 грн.);

3) за адресою Миколаївська область, Новобузький район, місто Новий Буг, вулиця Вокзальна (колишня вулиця Островського), будинок 1(один): адмінбудови з каменю за літ.А, загальною площею-157,9 кв.м.; житловою площею 119,8 кв.м.; пожблоку з каменю за літ.Б, загальною площею 132,1 кв.м.; насосної станції з каменю за літ.В, загальною площею 58,2 кв.м.; кладової з цегли за літ.Г, загальною площею 70,6 кв.м.; розливочної з цегли за літ.Д, загальною площею 41,7 кв.м.; прохідної з цегли за літ.Е, загальною площею 6,6 кв.м.; вбиральні з цегли за літ.Ж; тарного навісу за літ.З; огорож за №1, 2, 3; споруд № 4, 5, 6, 7, 8-30 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 45, вартістю 19259352,00 грн.);

4) за адресою Миколаївська область, Баштанський район, с. Добре, вулиця Привокзальна, будинок 30 (тридцять): адмінбудівлі з кам.обкл.цегл. за літ.А-2,загальною площею-250,1 кв.м.; операторної з кам. за літ.Б-1, загальною площею 18,5 кв.м.; адмінбудівлі з цегл. за літ.В-1, загальною площею 66,7 кв.м.; господарчого сараю з кам. за літ.Д-1, загальною площею 44,5 кв.м.; пожарного сараю з кам. за літ.Е-1, загальною площею 143,0 кв.м.; обмивочного пункту з кам. обкл.цегл. за літ Ж-1, загальною площею 72,0 кв.м.; насосної з кам. за літ.З-1, загальною площею 43,4 кв.м., красного уголка з кам. за літ.К-1, загальною площею 153,8 кв.м; убиральні з цегл. за літ.Г-1; естакади наливної за №9; резервуарів №10, 15/2000 куб. м. за №10, 11; резервуару №21/700 куб. м. за №12; резервуару №19/400 куб. м. за № 13; резервуару №3/100 куб.м. за №14; резервуару № 1/300 куб. м. за №15; резервуару № 12/200 куб. м. за №17; резервуару № 18/400 куб. м. за №19; резервуару №20/700 куб. м. за №20; резервуару №22/75 куб.м. за №21; резервуарів №23, 24, 25/75 куб.м. за №21а; резервуарів №26, 27, 28, 5, 8/75 м3, №6, 7/50 куб.м. за №23; резервуару №16/50 куб.м. за №24; пожежної водойми за №22; огорож за №25, 26, 27,28, 29, 30,31; водопроводу №32; замощень № I, II, III (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 06, вартістю 27810299,00 грн.).

Також в матеріалах справи міститься Додаток № 2 до ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р., підписаний Банком Публічним акціонерним товариством ОСОБА_7 банком «ПриватБанк», та ОСОБА_9 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен», та скріплений печатками підприємств.

В Додатку № 2 до ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. міститься графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна).

Предмет лізингу (нерухоме майно) відповідно до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 банк на праві власності передав, а лізингоодержувач прийняв у платне володіння та користування, про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками відповідний акт № 1 прийому-передачі майна (Додаток № 3 до ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016).

Тобто, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що факт передачі обумовленого вищевказаним ОСОБА_8 майна підтверджується наявним в матеріалах справи актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016р. (а.с. 28).

Як вбачається з матеріалів справи (т. 1 а.с. 13-31), в подальшому між сторонами до ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. неодноразово укладались додаткові угоди, а саме:

- від 02 липня 2016 року (підписана та скріплена печатками обох сторін);

- від 07 липня 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо зміни редакції пункту 1.4 основного договору;

- від 29 липня 2016 року (підписана та скріплена печатками обох сторін) щодо зміни редакції, зокрема, пункту 1.4 основного договору;

- від 05 серпня 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін у пункт 9.1 та додаток № 2 до основного договору. Відповідно до даної додаткової угоди внесено зміни у п. 9.1. розділу « 9.ТЕРМІН ДІЇ ДОГОВОРУ. ПОРЯДОК РОЗГЛЯДУ СПІРНИХ ПИТАНЬ» ОСОБА_8, та викладено його в наступній редакції: « 9.1. Строк дії цього ОСОБА_8 з дати підписання цього ОСОБА_8 по 25.06.2026 (двадцять пяте червня дві тисячі двадцять шостого) року. У частині невиконаних Сторонами зобовязань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобовязань ОСОБА_9 за договором, у випадку розірвання договору.». Також даної додатковою угодою внесено зміни у Додаток № 2 до ОСОБА_8 та складено новий графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості ОСОБА_8);

- від 03 листопада 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін в пункти 2.3.2, 2.3.3 основного договору. Згідно даної додаткової угоди сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2 (п. 2.3.2). У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2 (п. 2.3.3).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

На підтвердження підписання додаткових угод від 07.07.2016, від 05.08.2016 та від 03.11.2016 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 з використанням електронного цифрового підпису, позивачем надано результати перевірки електронного цифрового підпису вказаних додаткових угод, у яких зазначено дату, точний час та особу підписантів з боку сторін договору, а також реєстраційний номер посиленого сертифіката відкритого ключа.

Достовірність інформації, вказаної у результатах перевірки підтверджується посиленими сертифікатами відкритого ключа від 10.11.2017, виданих Акредитованим центром сертифікації ключів ПАТ КБ «ПриватБанк» та не спростована відповідачем.

Враховуючи викладене, слід вважати, що вищевказані додаткові угоди підписані обома сторонами.

Згідно статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі лізинг) це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається із приписів ст. 1 вищевказаного Закону він регулює правовідносини лише за договором непрямого лізингу, коли лізингодавець спеціально придбає предмет лізингу у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов. Умовами спірного договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 передбачено передачу у лізинг майна, яке перебуває у власності лізингодавця (прямий лізинг), тому норми Закону не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у спірному договорі. Вказані правовідносини врегульовані виключно нормами Цивільного кодексу України та положеннями самого договору.

Згідно зі статтею 806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 «Загальні положення про найм (оренду)» глави 58 « Найм (оренда)» ЦК України .

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1 та 3 статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано параграфом 4 глави 58 ЦК України, де визначено особливості найму виключно нерухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною 2 статті 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається, що договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 є нікчемний, оскільки нотаріально не посвідчений, однак з даними твердженнями погодитись неможливо виходячи з наступного:

За правилами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України та статті 1 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як розяснено в п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

У відповідності до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом першої інстанції було встановлено, що дійсно договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально не посвідчено. З цим погоджується апеляційний господарський суд та вважає цей факт доведеним.

Але колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 жодна із сторін не заявляла до виникнення спору між сторонами про стягнення заборгованості за користування предметом лізингу. Доводи щодо необхідності нотаріального посвідчення договору вперше були заявлені лізингоодержувачем (відповідач по справі) в якості заперечень на позовні вимоги про стягнення суми боргу, тобто метою такої правової позиції відповідача було ухилення від виконання передбачених договором лізингу зобовязань щодо оплати коштів за користування майном, яке вже фактично відбулося, а кошти в установлений договором строк сплачені не були.

Як вже було зазначено колегією суддів, та згідно положень ст. 806 ЦК України, яка відноситься до параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 глави 58 ЦК України, однак вони не містять вимог щодо нотаріальної форми договору та державної реєстрації.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц є хибними, оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України висловлена правова позиція, виникли на підставі договору фінансового лізингу, предметом якого, по-перше, був транспортний засіб (в даній справі нерухомість), а по-друге, стороною договору у справі № 363/3673/14-ц виступала фізична особа-підприємець (в даній справі юридична особа), тобто правовідносини за спірним договором у даній справі не є аналогічними або подібними правовідносинам у справі № 363/3673/14-ц.

З урахуванням вищевикладеного, положення статей 793, 794 ЦК України, які містяться в параграфі 4 глави 58 ЦК України та є особливостями найму обєктів нерухомості, до спірних правовідносин користування нерухомим майном як предметом лізингу, які виникли між сторонами в даній справі, не підлягають застосуванню, що витікає з правових норм параграфу 6 та параграфу 1 глави 58 ЦК України.

Доводи апелянта в частині необхідності нотаріального посвідчення договору лізингу у звязку із тим, що він містить елементи договору купівлі-продажу нерухомого майна не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки правовідносини між сторонами договору лізингу фактично знаходяться на стадії, коли предмет лізингу перебував виключно у користуванні відповідача та ще не переходив у власність, тому підстав застосовувати до спірного договору на стадії користування предметами нерухомості положення щодо форми укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна не вбачається, такі підстави виникають лише за умови виконання лізингоодержувачем усіх платежів, передбачених договором з повною оплатою як вартості предмету лізингу, так і плати за користування майном.

Вказане підтверджується наступними умовами договору лізингу, а саме:

Згідно п. 4.3. та п. 4.4. ОСОБА_8, умови переходу права власності на ОСОБА_8: ОСОБА_8 переходить у власність ОСОБА_9 за умови сплати Банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим ОСОБА_8. У випадку переходу права власності на ОСОБА_8 до ОСОБА_9, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів.

Враховуючи наведене вище, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р., укладений між позивачем та відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення та відсутні підстави вважати даний договір нікчемним, як це вважає відповідач.

Доводи апелянта, що відсутність державної реєстрації речових прав на користування нерухомим майном свідчить про неукладеність (невчиненість) цього договору, також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказане не підтверджено діючими нормами права та доказами у даній справі.

Господарський суд дійшов висновку, з яким погодився апеляційний господарський суд, що до спірного договору не застосовуються будь-які встановлені Цивільним кодексом або іншим законом особливості щодо форми його укладання. Загальні правила щодо форми договору встановлені статтею 639 ЦК України, згідно якої:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Що стосується моменту укладення договору фінансового лізингу, то на думку колегії суддів також відсутні будь-які особливості правового регулювання цього питання.

За загальним правилом, викладеним у статті 640 «Момент укладення договору» Цивільного кодексу України:

1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

3. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Також слід прийняти до уваги норми Господарського кодексу України.

Згідно ст. 179 ч. 7 цього Кодексу Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 частина 2 Господарського кодексу встановлює, що Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 181 ч. 1 того ж Кодексу Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Окрім того сторонами договору була досягнута домовленість у п. 9.2. ОСОБА_8 про те, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін.

Ніяких домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення або державну реєстрацію цього договору не існувало, законом ці дії для сторін спірного договору як обовязкові також не визначено.

Звертаючись до суду з позовом Публічне акціонерне товариство ОСОБА_7 банк «ПриватБанк» просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» заборгованість за ОСОБА_8 фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. в розмірі 4 215 374,21грн. (3 921 258,41грн. відсоткова винагорода за користування майном; 294 115,80грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи на виконання умов договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, позивач на праві власності передав відповідачу, а останній прийняв у платне володіння та користування за актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 без зауважень наступне нерухоме майно загальною вартістю 99 254 828,00 грн.:

1) за адресою Миколаївська область, Братський район, сщ. Людмилівка, вулиця Урожайна, будинок 2 (два): адмінбудинок-А-1 площею 93,9 кв.м.; прохідна-Б-1 площею 11,8 кв.м.; обмивочний пункт-Д-1 площею 36,1 кв.м.; виробничий блок Ж-1 площею 12,8 кв.м.; тарний склад-Е-1 площею 44,4 кв.м.; майстерня К-1 площею 34,2 кв.м.; дизельна насосна-Л-1 площею 83,7 кв.м.; блок пункту В-1; вбиральня Г-1; пожежний блок-З-1; гараж з підсобкою М-1; погріб - О-п/д; вежа-Р-1; огорожа-№1-7; споруди-№8-11; замощення-№1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 14, вартістю 28984406,00 грн.);

2) за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вулиця Решетєєва, будинок № 2 (два): контори з каменю за літ. А-1, загальною площею - 82,4 кв.м.; бані з каменю за літ. Б-1, загальною площею 24,7 кв.м.; прохідної з каменю за літ. В-1, загальною площею 5,2 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Г-1, загальною площею 54,1 кв.м.; гаражу з каменю за літ. Д-1, загальною площею 96,3 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Е-1, загальною площею 28,6 кв.м.; пож. депо операторної з каменю за літ. Ж-1, загальною площею 32,3; розливної з каменю за літ. З-1, загальною площею 31,7 кв.м.; насосної з каменю за літ К-1, загальною площею 44,9 кв.м.; вбиральні з цегли за літ. Л-1; вбиральні з цегли за літ. М-1; товарно-матеріального складу з каменю за літ. Н-1, загальною площею 92,7 кв.м.; архіву з каменю за літ. О-1, загальною площею 76,5; сараю-підвалу з каменю за літ. П-1; огорож за №1-6; споруд за №7-18 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 48, вартістю 23200771,00 грн.);

3) за адресою Миколаївська область, Новобузький район, місто Новий Буг, вулиця Вокзальна (колишня вулиця Островського), будинок 1(один): адмінбудови з каменю за літ.А, загальною площею-157,9 кв.м.; житловою площею 119,8 кв.м.; пожблоку з каменю за літ.Б, загальною площею 132,1 кв.м.; насосної станції з каменю за літ.В, загальною площею 58,2 кв.м.; кладової з цегли за літ.Г, загальною площею 70,6 кв.м.; розливочної з цегли за літ.Д, загальною площею 41,7 кв.м.; прохідної з цегли за літ.Е, загальною площею 6,6 кв.м.; вбиральні з цегли за літ.Ж; тарного навісу за літ.З; огорож за №1, 2, 3; споруд № 4, 5, 6, 7, 8-30 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 45, вартістю 19259352,00 грн.);

4) за адресою Миколаївська область, Баштанський район, с. Добре, вулиця Привокзальна, будинок 30 (тридцять): адмінбудівлі з кам.обкл.цегл. за літ.А-2,загальною площею-250,1 кв.м.; операторної з кам. за літ.Б-1, загальною площею 18,5 кв.м.; адмінбудівлі з цегл. за літ.В-1, загальною площею 66,7 кв.м.; господарчого сараю з кам. за літ.Д-1, загальною площею 44,5 кв.м.; пожарного сараю з кам. за літ.Е-1, загальною площею 143,0 кв.м.; обмивочного пункту з кам. обкл.цегл. за літ Ж-1, загальною площею 72,0 кв.м.; насосної з кам. за літ.З-1, загальною площею 43,4 кв.м., красного уголка з кам. за літ.К-1, загальною площею 153,8 кв.м; убиральні з цегл. за літ.Г-1; естакади наливної за №9; резервуарів №10, 15/2000 куб. м. за №10, 11; резервуару №21/700 куб. м. за №12; резервуару №19/400 куб. м. за № 13; резервуару №3/100 куб.м. за №14; резервуару № 1/300 куб. м. за №15; резервуару № 12/200 куб. м. за №17; резервуару № 18/400 куб. м. за №19; резервуару №20/700 куб. м. за №20; резервуару №22/75 куб.м. за №21; резервуарів №23, 24, 25/75 куб.м. за №21а; резервуарів №26, 27, 28, 5, 8/75 м3, №6, 7/50 куб.м. за №23; резервуару №16/50 куб.м. за №24; пожежної водойми за №22; огорож за №25, 26, 27,28, 29, 30,31; водопроводу №32; замощень № I, II, III (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 06, вартістю 27810299,00 грн.).

Право власності позивача на вищевказане нерухоме майно підтверджується наступними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна: номер 60977827 від 09.06.2016, номер 60875081 від 07.06.2016, номер 67027588 від 31.08.2016, номер 60977394 від 09.06.2016.

За умовами пункту 3.3. ОСОБА_8 з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування, та починаючи саме з дати прийому-передачі майна у лізинг повинен здійснювати обумовлені договором розрахунки з лізингодавцем (зокрема, сплату винагород, обумовлених п. п. 2.3.2, 2.3.4 договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016).

За даними позивача, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином не виконав, а саме не сплатив всі необхідні платежі по відсотковій винагороді за користування майном, яка передбачена умовами договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016.

Так, заборгованість відповідача за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу складає 3 921 258,41 грн., яка утворилася за період з 29.12.2016 по 15.06.2017, і останнє часткове погашення вказаної заборгованості було здійснене відповідачем 30.06.2017року. Прострочення зі сплати відсоткової винагороди виникло з 01.03.2017. Пеня у розмірі 294 115,80грн. за порушення строків сплати відсоткової винагороди нарахована позивачем за період з 02.03.2017року по 11.08.2017року.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, доказів сплати банку заборгованості за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу, станом на час прийняття рішення судом, відповідачем не надано, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум не спростовано.

Колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено розрахунок відсоткової винагороди за користування майном та пені за порушення строків плати відсоткової винагороди за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016р. та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають умовам договору, обставинам справи та здійснені у відповідності до приписів чинного законодавства.

Стаття 269 ГПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) встановлює межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме:

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга була розглянута судом в межах доводів та вимог апелянта, які були відхилені з причини їх безпідставності, порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді судом першої інстанції позовних вимог апеляційним господарським судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак залишається без змін на підставі ст. 276 ГПК України.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен», оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Корпорейшен» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017р. по справі № 915/865/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано судом 02.03.2018р.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Лашин

ОСОБА_3