ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2018 р. Cправа № 902/1157/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс", м.Вінниця

до: Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, с.Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область

про стягнення 14 549,77 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Савченко Інна Анатоліївна, довіреність № 20/12/2017 від 20.12.2017 р., паспорт серії АТ № 001174 виданий Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області 22.11.2012 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

22.12.2017 р. Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" звернулось з позовом до Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про стягнення 14 549,77 грн заборгованості за договором оренди майна від 01.08.2013 р.

Ухвалою суду від 26.12.2017 р. матеріали позовної заяви № 688 від 20.12.2017 р. залишено без руху.

29.12.2017 р. на адресу суду від Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" надійшли письмові пояснення ( № 1 від 29.12.2017 р.) щодо усунення недоліків до позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.01.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.02.2018 р. Також даною ухвалою судом вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.02.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.02.2018 р.

28.02.2018 р. в судове засідання відповідач не з'явився, витребуваних доказів не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином - ухвалою від 08.02.2018 р., яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією за адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Факт отримання відповідачем ухвали суду від 08.02.2018 р. підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 827.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 23.01.2018 р. про призначення засідання для розгляду справи по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 28.02.2018 р. представником позивача подано заяву б/н від 28.02.2018 р. (вх.№ 06-52/1914/18 від 28.02.2018 р.) в якій останній просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 8 695,00 грн та судові витрати. При цьому у даній заяві останній керуючись ст. 46 ГПК України відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в повному обсязі.

Вказана заява приймається судом до розгляду, як така, що не суперечить приписам ст.46 ГПК України та розцінюється судом як відмова від позову в частині стягнення пені.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог зазначає, про укладення між сторонами (позивачем та відповідачем) Договору оренди майна № б/н від 01.08.2013 р., відповідно до умов якого Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" (Орендодавець) передав у платне строкове користування котел опалювальний водогрійний КСТ-35, вартістю 11 500,00 грн, монтаж котла 7 000,00 грн, а Северинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області (Орендар) зобов'язана сплачувати орендну плату, за умовами вказаного договору.

За твердженням позивача відповідач не сплачував орендної плати за користування вказаним майном.

Посилаючись на вказані обставини позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14 549 грн 77 коп. з яких: 8 695 грн 00 коп. основного боргу, 5 854 грн 77 коп. пені.

В якості правової підстави позову позивач зазначає положення ст.ст. 173, 174, 179, 193, 230, 231, 265 ГК України, ст.ст. 625, 626, 627, 628, 692, 712, 837-862, 901-903 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.08.2013 р. між Вінницьким обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством "Віноблагроліс" (Орендодавець) та Северинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області (Орендар) укладено договір оренди майна (Договір) (а.с.8-9, т. 1).

Відповідно до п.1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: котел опалювальний водогрійний КСТ-35 вартістю 11 500,00 грн, монтаж котла вартістю 7 000,00 грн. Майно передається в оренду для використання в роботі котельних з метою вироблення теплової енергії на опалення дитячого садочка, що знаходиться за адресою с.Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область.

Згідно п. 2.1 Договору Орендар вступає в строкове платне користування майном, у термін, указаний у договорі та акту приймання-передачі майна, що є невід'ємною частиною договору.

Орендна плата становить 2 220,00 грн в рік, в тому числі ПДВ (п. 3.1 Договору).

Зобов'язання Орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді щомісячної оплати в розмірі не менше ніж 185,00 грн (п. 3.2 Договору).

Відповідно п. 9.1 Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У випадку невиконання або неналежного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань винна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 9.3 Договору).

Договір укладено строком на 10 років, що діє з 01.08.2013 р. до 31.07.2023 р. (п. 10.1 Договору).

Відповідно до умов договору б/н від 01.08.2013 р. на підставі акту приймання-передачі орендованого майна від 01.08.2013 р. позивачем передано відповідачу котел опалювальний водогрійний КСТ-35 та обладнання по монтажу котла (а.с. 10, т. 1).

Однак, як слідує з матеріалів справи та стверджується позивачем, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати орендної плати за майно не виконав належним чином.

Таким чином у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з оплати плати в сумі 8 695,00 грн. зав період з 01.01.2014 р. по 20.12.2014 р.

12.10.2017 р. на адресу відповідача надіслано претензію № 554 щодо погашення заборгованості за систематичне порушення умов договору б/н від 01.08.2013 р. та дострокове його припинення (а.с. 20-24, т. 1).

Однак відповіді на претензію надано не було та заборгованість не погашено.

Станом на момент розгляду справи вказана заборгованість відповідачем на погашена. Докази протилежного у справі відсутні та відповідачем не надано.

Несплата відповідачем заборгованості слугувала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору б/н від 01.08.2013 р. між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору оренди майна а, відтак, правовідносини, які виникли у зв'язку з його виконанням регулюються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст.286 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з огляду на вказане, орендна плата нараховується орендарю з моменту прийняття ним об'єкту від орендодавця на підставі акту приймання-передачі приміщення.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі майна в оренду відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за орендоване майно.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 8 695,00 грн заборгованості за орендною платою правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також в засіданні суду розглянуто заяву позивача б/н від 28.02.2018 р. (вх. № 06-52/1914/18 від 28.02.2018 р.) за змістом якої останній відмовився від позову в частині заявленої до стягнення пені в сумі 5 854,77 грн.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частина 6 названої статті вказує, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення 5 854,77 грн пені приймається судом, оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про відмову від позову підписано уповноваженим представником позивача (Савченко А.І.), зміст довіреності якої від 20.12.2017 р. свідчить про наявність в останньої права на відмову від позову повністю або частково.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 5 854,77 грн пені підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України в повному обсязі, у зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій останнього (спір доведено до суду з вини відповідача у зв'язку з несплатою орендної плати за майно).

28.02.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, п.4 ч.1 ст.231, ст.ст.232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, вул.Леніна, 29, с.Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126 (ідентифікаційний код - 04330421) на користь Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс", вул.Сергія Зулінського, 9, м.Вінниця, 21022 (ідентифікаційний код - 31128012) - 8 695 грн 00 коп. - основного боргу, 1 600 грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення 5 854 грн 77 коп. - пені.

4. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 5 854 грн 77 коп. пені закрити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 07 березня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Сергія Зулінського, 9, м. Вінниця, 21022.

3 - відповідачу - вул. Грушевського, 29, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126.