ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10386/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д., за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, м. Дніпро, в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс", м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1-ої третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Солярис" , м. Київ,

2-ї третьої особи - Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя", м. Дніпро,

3-ої третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства", м. Дніпро,

про витребування майна,

у присутності представників:

від прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1, посвідчення № 025042 від 21.03.2014, прокурор відділу;

від прокуратури Дніпропетровської області (слухач): ОСОБА_2, посвідчення №033466 від 18.05.2015, прокурор відділу;

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 7/10-100 від 17.01.2018, головний спеціаліст;

від відповідача: не з'явився;

від третіх осіб: не з'явилися,

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2017 Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області (далі - заявник) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (далі - позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (далі - відповідач), у якій заявив вимоги про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" () на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради () нежитлового приміщення № 57, розташоване за адресою: проспект Мануйлівський, 13 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження у справі, залучено до участі у справі 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Солярис", Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя", Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" - та призначено розгляд справи на 18.01.2018 на підставі ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 15.12.2017.

15.12.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 9 частини першої розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності здійснення подальшого розгляду цієї справи за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України, у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Позивач та треті особи участь своїх повноважних представників у засіданні суду, призначеному на 18.01.2018, не забезпечили та витребуваних судом документів не надали.

Відповідач також не забезпечив участь свого представника у засіданні суду, але 18.01.2018 подав до суду:

- відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем, а тому у задоволенні позову просить відмовити;

- заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами строків, встановлених ст. 267 ЦК України;

- заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на відсутність підстав для звернення прокурора до суду.

31.01.2018 прокурор подав до суду:

- заперечення на клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на безпідставність застосування положень ст. 388 ЦК України до вимог про витребування майна, оскільки право особи на захист підлягає протягом всього часу наявності у неї титулу власника;

- відповідь на відзив, у якій вважає доводи відповідача необґрунтованими та підтримує позовні вимоги.

Окрім того, 01.02.2018 прокурор подав до суду заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. В обґрунтування поданих заперечень прокурор спростовує твердження відповідача щодо безпідставності представництва позивача у суді прокуратурою, оскільки невжиття органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення права власності територіальної громади на спірне майно, свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом. З огляду на викладене вважає, що клопотання ТОВ "Тулс" про залишення позову без розгляду підлягає відхиленню.

Представник позивача 05.02.2018 надав до суду відповідь на відзив, у якій повністю підтримує заявлені прокуратурою вимоги та просить суд їх задовольнити.

З огляду на виконання завдань підготовчого провадження судом 06.02.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в засіданні на 27.02.2018.

Відповідач та треті особи своїм правом на участь у судових засіданнях (як у межах підготовчого провадження, так і у межах розгляду справи по суті) не скористалися, про дату, час та місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ухвал суду.

Суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані всім учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

Поштові відправлення ухвал суду на адресу 2-ї третьої особи поштовим відділенням повернуто до суду з відмітками про відсутність (вибуття) адресата, отже, вважається, що Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя" повідомлене про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників прокуратури Дніпропетровської області та позивача, господарський суд, -

Встановив:

В ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро обєктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, у тому числі нежитлового приміщення № 57, що розташоване за адресою: проспект Мануйлівський (проспект Воронцова), 13 в м. Дніпро.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІV від 23.10.2003 "Про виконання рішення обласної ради выд 18.07.2003 року №202-9/ХХIV "Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області" в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська" затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003 "Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя"".

Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя"" до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003.

З урахуванням положень ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст. 31, 35 Закону України "Про власність", що були чинними на час прийняття вищезазначених рішень, територіальна громада міста набула права власності на об'єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету комунальної власності міської ради №15-КВ від 17.02.2004 було затверджено нову редакцію статуту Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради (далі - КЖЕП "Лівобережжя", 2-га третя особа), перереєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004 (реєстраційна справа № 04052092Ю0040072).

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003, рішення Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІV від 23.10.2003, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 13.05.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення №57, розташоване за адресою: проспект Мануйлівський, 13 в м. Дніпропетровськ (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП "Лівобережжя" передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради. Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 відкрито провадження у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя". На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Лівобережжя" в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №38/5005/6636/2012 КЖЕП "Лівобережжя" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП "Лівобережжя" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення №57, що розташоване за адресою: проспект Мануйлівський, 13 у м. Дніпропетровськ з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення, загальною площею 252,17 кв. м., яке складається з позицій 1-25, ганки літ. а-а2. Результати проведення торгів оформлено протоколом біржових торгів від 27.12.2012, переможцем за якими визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Солярис" (далі - 1-ша третя особа).

На підставі вказаного протоколу біржових торгів 20.06.2013 між КЖЕП "Лівобережжя" та ТОВ "Солярис" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №57, що розташоване за адресою: проспект Воронцова (перейменовано на Мануйлівський), будинок 13, м. Дніпропетровськ, загальною площею 252,7 кв.м. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.06.2013 посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №949, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2017 у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними укладені на їх підставі договори купівлі-продажу.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівобережжя" - арбітражного керуючого ОСОБА_4 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №57 в будинку №13 по проспекту Воронцова (Мануйлівський) у м. Дніпро та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення №57 в будинку №13 по проспекту Воронцова (Мануйлівський) у м. Дніпро, загальною площею 252,7 кв. м., та визнано недійсним договір купівлі-продажу №949 від 20.06.2013, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_6 та ТОВ "Солярис" з продажу нежитлового приміщення №57 в будинку №13 по проспекту Воронцова (Мануйлівський) у м. Дніпро, загальною площею 252,7 кв. м.

Частиною четвертою статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що ухвали, прийняті судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, спірне нерухоме майно Товариством з обмеженою відповідальністю "Солярис" було відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (далі - відповідач) за договором купівлі-продажу №5551 від 15.11.2013, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Відповідно до положень ст.ст. 319, 321, 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 388 цього Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Враховуючи вищевказане, а також те, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею територіальної громади м. Дніпра, а тому підлягає поверненню у її власність, що стало причиною виникнення спору.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною третьою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до вимог чинного законодавства України норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №43/440-6/231, від 11.06.2014 у справі №6-52цс14 та від 08.06.2016 у справі №6-3089ц15.

ТОВ "Солярис" набуло право власності на спірний об'єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу №949 від 20.06.2013, який в подальшому визнано недійсним.

Спірне майно було відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю "Солярис" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" за договором купівлі-продажу від 15.11.2013 за №5551.

Таким чином, позивач - Дніпровська міська рада (найменування Дніпропетровської міської ради змінено на Дніпровську міську раду у зв'язку з перейменуванням міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області на місто Дніпро), як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред'явлення віндикаційного позову на підставі статті 388 ЦК України.

Відповідно до статті 318 ЦК України одним з суб'єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За приписами ч. 7 ст. 319 цього Кодексу діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Частиною восьмою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Враховуючи положення ст. 136 Господарського кодексу України, п. 30 ч. 1 ст. 26, ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч.1 ст. 388 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений статтею 16 цього Кодексу.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що про недійсність правочину, на підставі якого відбулося вибуття спірного нерухомого майна з володіння територіальної громади міста поза її волею, як позивачу, так і прокурору стало відомо лише після винесення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2017 у справі №38/5005/6636/2012, якою визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівобережжя" щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута відповідного нерухомого майна. Також, вказаною ухвалою визнано недійсними договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Тож, початком перебігу строку позовної давності, у межах якого перший заступник прокурора Дніпропетровської області та Дніпровська міська рада могли звернутися з позовом до суду, є 10.10.2017. Відповідно до штампу канцелярії господарського суду Дніпропетровської області позов першого заступник прокурора Дніпропетровської області надійшов до суду 14.12.2017, тобто в межах цього процесуального строку.

Таким чином, прокурором та Дніпровською міською радою не пропущено строку, встановленого приписами ст.ст. 257, 258 ЦК України, у межах якого можна звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу.

Заява відповідача про залишення позову без розгляду також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 131-1 Конституції України та пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про прокуратуру" зазначено, що в Україні діє прокуратура, яка зокрема здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках, що визначені законом.

Згідно зі статтею 29 Господарського процесуального кодексу України, в редакції яка була чинною на момент подання даного позову до суду, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Норми аналогічного змісту викладено у частинах 3, 4 ст. 53 чинної редакції Господарського процесуального кодексу України

Як визначено статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Незважаючи на те, що первинна угода визнана недійсною на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2017 у справі №38/5005/6636/2012, Дніпровською міською радою, яку було залучено до участі у розгляді вказаної справи та якій достовірно було відомо про існування вказаного рішення суду, не вжито належних заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, що вибуло з власності територіальної громади поза її волею.

Зазначене свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв'язку з чим перший заступник прокурора області звернувся з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

У судовому засіданні 27.02.2018 судом за результатами розгляду заяви першого заступника прокурора Дніпропетровської області про вжиття заходів до забезпечення позову, яку викладено у прохальній частині позовної заяви, постановлено ухвалу про задоволення цієї заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову, та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 27947,56 грн (за позовною заявою - у сумі 27147,56 грн та за заявою про забезпечення позову - у сумі 800,00 грн) відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, 14; ідентифікаційний код 35447191) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75; ідентифікаційний код 26510514) нежитлове приміщення №57 по пр. Мануйлівський, 13 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, 14; ідентифікаційний код 35447191) на користь Прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору в сумі 27947,56 грн, видати наказ стягувачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 06.03.2018.

Суддя В.Д. Воронько