ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 909/423/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Краснова Є.В., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Сердіченка С.А.,

відповідачів - Гудзя О.М.,

третіх осіб - Сердіченка С.А., Новіцької Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (судді: Зварич О.В., Скрипчук О.С., Хабіб М.І.) у справі № 909/423/17

за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області

до Верховинської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Прокуратури Івано-Франківської області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державної судової адміністрації України і Верховинського районного суду Івано-Франківської області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (Прокуратури Івано-Франківської області) - Обласного комунального підприємства "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", Кабінету Міністрів України,

про визнання недійсним і скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання звільнити частину приміщення шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (далі - ТУ ДСА України в Івано-Франківській області) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Верховинської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Прокуратури Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 09.10.2013 № 140; визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 11.10.2013 серії САК № 349942; зобов'язання Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звільнити шляхом виселення частину першого поверху приміщення за адресою: вул. Жаб?євська, 76, смт Верховина, Івано-Франківська обл.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що власником приміщення Верховинського районного суду Івано-Франківської області, розташованого у будівлі за адресою вул. Жаб?євська, 76, смт Верховина, Івано-Франківська обл., є держава в особі Кабінету Міністрів України і це приміщення перебуває в оперативному управлінні ТУ ДСА України в Івано-Франківській області. Упродовж 2009-2011 років було проведено реконструкцію даху приміщення, реконструкцію та добудову приміщень на мансардному поверсі приміщення суду. Позивач зазначав, що відповідно до вимог ДБН В 2.2-26:2010 "Будинки і споруди. Суди" для складу суду у кількості трьох суддів розрахункова площа приміщення повинна становити не менше 685 м2 (на теперішній час суд займає 394,1 м2); у суді наявний 1 зал судових засідань за потреби - 2; немає камер для роздільного тримання підсудних і приміщення для конвою; відсутня кімната громадян для ознайомлення з матеріалами справи, кабінети для працівників апарату суду мають недостатню площу тощо. Позивач послався на те, що саме він є суб'єктом господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженою особою), тобто спірною будівлею суду, а виготовлений на замовлення прокуратури технічний паспорт від 20.06.2013 складено із порушенням вимог законодавства, оскільки прокуратура розташована на 1 поверсі приміщення суду, належно оформлені документи на яке наявні у позивача.

У відзиві на позов Перший заступник прокурора Івано-Франківської області просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Він зазначав, що позивачем у позовній заяві не наведено правових підстав для визнання недійсними оспорюваних рішення і свідоцтва про право власності.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.07.2017 (суддя Деделюк Б.В.) позов задоволено частково. Визнано недійсним і скасовано рішення Виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 09.10.2013 № 140. Визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 11.10.2013 серії САК № 349942. Залишено без розгляду позовну вимогу про зобов'язання Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звільнити частину першого поверху приміщення суду за адресою: вул. Жаб'євська, 76, смт Верховина, шляхом виселення. Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що власником спірного приміщення є держава в особі Кабінету Міністрів України і це приміщення закріплено на праві оперативного управління за ТУ ДСА України в Івано-Франківській області відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.07.2008 серії САВ № 317625, виданого Виконавчим комітетом Верховинської селищної ради. Суд з'ясував, що технічний паспорт від 20.06.2013 на замовлення Прокуратури Івано-Франківської області виготовлений з порушенням норм законодавства та визнав обґрунтованими позовні вимоги про визнання недійсним і скасування рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 09.10.2013 №140 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області від 11.10.2013 серії САК № 349942.

Водночас суд на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, залишив без розгляду позовну вимогу про зобов'язання Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звільнити частину приміщення першого поверху суду за адресою: вул. Жаб'євська, 76, смт Верховина, Івано-Франківська обл., шляхом виселення, з тих підстав, що позивач не виконав вимог ухвали суду від 18.07.2017, а саме не надав точних відомостей про місцезнаходження приміщення, яке підлягає звільненню шляхом виселення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (судді: Зварич О.В., Скрипчук О.С., Хабіб М.І.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.07.2017 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову повністю.

Апеляційний господарський суд визнав недоведеним позивачем те, що спірне рішення і свідоцтво про право власності на нерухоме майно порушують права та законні інтереси позивача і зазначив, що районна прокуратура смт Верховина Івано-Франківської області з часу побудови у 1979 році на законних підставах займала спірну частину приміщень першого поверху будівлі на вул. Жаб'євська (Леніна), 42 у смт Верховина. З урахуванням наведеного суд не знайшов підстав для задоволення похідної вимоги про зобов'язання Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звільнити частину першого поверху спірного приміщення суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що залишивши без розгляду позов у частині зобов'язання відповідача вчинити певні дії на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, суд першої інстанції фактично ухилився від вирішення спору у зазначеній частині, незважаючи на те, що в матеріалах справи є копії технічного паспорта і експлікація приміщень до плану поверхів спірного нежитлового будинку, які давали підстави вирішити спір по суті за наявними матеріалами відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Водночас апеляційний господарський суд зазначив, що відсутні підстави для задоволення заяви прокуратури про застосування строку позовної давності за недоведеністю порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, ТУ ДСА України в Івано-Франківській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставами для скасування оскарженої постанови у справі скаржник зазначає порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 42, 18, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017. Скаржник наголошує на незаконності оспорюваного рішення та свідоцтва про право власності. Він зазначає, що рішення виконкому Верховинської селищної ради від 26.04.1976 № 29, на яке послався суд апеляційної інстанції у своїй постанові, є неналежним доказом у справі, оскільки його подано всупереч статтям 34, 36 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017; що проект будівництва не може підтверджувати правові підстави володіння, користування чи розпорядження спірним нерухомим майном. Крім того, скаржник акцентує, що за ним на праві оперативного управління закріплене спірне майно, а тому саме він є належним суб'єктом господарювання, який володіє, користується і розпоряджається цим майном, а виготовлений на замовлення прокуратури технічний паспорт від 20.06.2013 на приміщення прокуратури Верховинського району Івано-Франківської області за адресою: вул. Жаб?євська, 42, смт Верховина, складений із порушенням вимог законодавства, оскільки прокуратура розташована на 1 поверсі приміщення суду за адресою: вул. Жаб?євська, 76, смт Верховина, і належно оформлені документи на це приміщення наявні саме у позивача.

У відзиві на касаційну скаргу Державна судова адміністрація України підтримала доводи касаційної скарги та просить задовольнити касаційну скаргу, посилаючись на її обґрунтованість. При цьому мотиви, викладені у відзиві аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі ТУ ДСА України в Івано-Франківській області.

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області заперечує проти доводів касаційної скарги, вважаючи висновки суду апеляційної інстанції, викладені у оскарженій постанові законними та обґрунтованими. Зокрема, він посилається на те, що у позивача відсутні законні підстави розпоряджатися частиною спірної будівлі на першому поверсі, де розміщена прокуратура, що підтверджується актом передачі від 03.01.2003, складеним комісією Івано-Франківського обласного управління юстиції, згідно з яким станом на початок 2003 року загальна площа приміщення, яким користується Верховинський районний суд, становить 144 м2, у тому числі робоча площа - 110 м2. Тобто, як зазначає прокурор, в оперативне управління ТУ ДСА України в Івано-Франківській області за передавальними актами перейшла частина нежитлового приміщення, у якій розташований суд, загальною площею 144 м2, а не приміщення в цілому. Отже, частина приміщення, в якому розміщувалася прокуратура, ніколи не перебувала в користуванні суду і йому не передавалася.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів прокуратури, викладених у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на неналежність наданих прокуратурою доказів на підтвердження своїх заперечень по суті справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи скаржника є підставою для скасування оскарженої в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційним господарським судом при ухваленні постанови у справі було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а отже оскаржену постанову не можна вважати законною та обґрунтованою.

Водночас аргументи, наведені прокурором у відзиві на касаційну скаргу, на думку колегії суддів, є непереконливими, з огляду на таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про незаконність прийняття виконавчим комітетом селищної ради оспорюваного рішення та оформлення спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Скасовуючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку про необґрунтованість заявленого позову, виходячи, зокрема, із недоведеності порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача оспорюваним рішенням і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Однак наведені висновки апеляційного господарського суду визнаються передчасними через нез'ясування судом усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, з наданням оцінки усім аргументам учасників справи та зібраним у справі доказам.

Господарськими судами попередніх інстанцій було установлено, що двоповерхова будівля суду у смт Верховина була зведена у 1979 році. Верховинський районний суд Івано-Франківської області розташований у будівлі за адресою: вул. Жаб?євська, 76, смт Верховина, Івано-Франківська обл. Упродовж 2009-2011 років судом було проведено реконструкцію із добудовою мансардного приміщення та збільшено загальну і корисну площу зазначеного приміщення суду.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено господарськими судами, предметом цього судового розгляду є вимоги ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, заявлені до Верховинської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Прокуратури Івано-Франківської області про визнання недійсним і скасування рішення Виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 09.10.2013 № 140; визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 11.10.2013 серії САК № 349942; зобов'язання Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звільнити шляхом виселення, частину першого поверху приміщення за адресою: вул. Жаб?євська 76, смт Верховина, Івано-Франківська область.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (частина 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади,органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Тобто підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства і визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Разом із тим за змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017 (на момент винесення оскарженої постанови) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. Тобто, метою апеляційного суду є розгляд справи повторно.

В силу приписів статті 105 цього Кодексу у редакції, чинній до 15.12.2017 за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій мають бути зазначені, зокрема, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією; доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази; мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Проте ухвалюючи постанову у справі суд апеляційної інстанції вимог вказаних норм не виконав, не з'ясував усіх необхідних для вирішення спору обставин, не надав оцінки усім доказам зібраним у справі.

Обмежившись посиланням на недоведеність порушення прав позивача оспорюваним рішенням Виконавчого комітету Верховинської селищної ради та оформленням спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції не дослідив істотних обставин справи щодо змісту речових прав позивача на спірне майно; не встановив цивільно-правових підстав набуття як позивачем, так і відповідачем права власності на приміщення у будівлі, яка є предметом спору у цій справі; належним чином не дослідив та не надав оцінки змісту оспорюваного рішення Виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 09.10.2013 № 140 "Про присвоєння адресного номера", що свідчить про нез'ясування питань, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті, зважаючи на предмет і підстави позову.

Як убачається із матеріалів справи, позивач упродовж усього розгляду спору наголошував на тому, що спірне приміщення будівлі суду за адресою: смт Верховина, вул. Жаб?євська, 76, перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України в оперативному управлінні ТУ ДСА України в Івано-Франківській області відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.07.2008 серії САВ № 317625, виданого Виконавчим комітетом Верховинської селищної ради (опис об'єкта - нежитлова будівля суду, А, площа - 414 м2; гараж, Б, 34,8 м2; частка власності 1/1); це свідоцтво видано на підставі рішення Верховинської селищної ради від 31.07.2007 № 20; право власності зареєстровано Обласним комунальним підприємством "Коломийське МБТІ" 30.07.2008 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2008. Як зазначав позивач, у спірному свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 11.10.2013 серії САК № 349942, виданому Реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, зазначено об'єкт нерухомого майна - будівля (адміністративна будівля); загальна площа - 100,5 м2; адреса об'єкта - смт Верховина, вул. Жаб?євська, 76/1. Тобто спірне рішення виконкому стосується одного і того ж самого приміщення, яке має різні адреси, при цьому підставою для його прийняття був технічний паспорт на нежитлове приміщення від 20.06.2013, котрий, як наголошував позивач, оформлено з порушенням вимог законодавства.

Проте вказані доводи, як того вимагали приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, судом апеляційної інстанції у повному обсязі перевірені не були та не були зазначені доводи, за якими суд відхилив ті чи інші докази та доводи сторін у справі.

Таким чином, суду для правильного вирішення даного спору необхідно урахувати наведене, встановити усі обставини, що входять до предмета доведення цього позову, та виходячи з установленого, застосувати ті норми права, якими вони регулюються, та, відповідно, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для застосування строку позовної давності у цих спірних правовідносинах.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32- 34, 43, 82, 84, 99, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Разом із тим, за приписами частин 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Ураховуючи наведене, висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову визнається передчасним, а тому ухвалену у справі постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі № 909/423/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді Є.В. Краснов

Ю.Я. Чумак