ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2018

Справа № 910/23309/17

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Спичак О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом

Комунального підприємства Ватутінськінвестбуд"

До

Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

Про

стягнення 118 548,48 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство “Ватутінськінвестбуд” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про стягнення 118 548,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" своїх обов’язків щодо виконання умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 885-1312 від 30.03.2017, а саме в частині здійснення оплати. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 118 548,48 грн. заборгованості по орендній платі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/23309/17 від 28.12.2017 позовну заяву Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" до Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про стягнення 118 548,48 грн. залишено без руху.

09.01.2017 Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" подало до суду заяву на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2017.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

30.01.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

01.02.2018 до канцелярії суду надійшла від позивача відповідь на відзив, відповідно до якої останній виклав спростування тверджень відповідача.

12.02.2018 відповідачем було подано до суду заперечення у справі, згідно до змісту якого свою правову позицію, викладену у відзиві, відповідачем підтримано, а також надано судову практику.

Приймаючи до уваги, що сторони скористались наданими їм процесуальними правами, висловивши свою правову позицію в наданих до суду процесуальний заявах, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2012 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), Комунальне підприємство “Ватутінськінвестбуд” (балансоутримувач) та Публічне акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” (орендар) уклали договір оренди № 200-1312 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі – договір № 200-1312 від 28.09.2012), відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 66 для розміщення відділення ПАТ “Державний ощадний банк України”.

Відповідно до п. 2.1 договору № 200-1312 від 28.09.2012 , об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 130,4 кв. м, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 2.4 договору № 200-1312 від 28.09.2012, об’єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП “Ватутінськінвестбуд”.

Пунктом 3.1 договору № 200-1312 від 28.09.2012 встановлено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 21 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року №34/6250, та визначеної в додатку №1 до договору на дату його підписання, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 37 грн 69 коп. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 4 914 грн 78 коп.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 договору № 200-1312 від 28.09.2012).

Відповідно до п. 3.3 договору № 200-1312 від 28.09.2012, розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 3.4. договору № 200-1312 від 28.09.2012, визначено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.5 договору № 200-1312 від 28.09.2012, орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління КП “Ватутівськінвестбуд”, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об’єкта оренди орендодавцеві.

У п. 9.1 договору № 200-1312 від 28.09.2012, зазначено, що він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01 квітня 2012 року до 30 вересня 2012 року.

Відповідно до п. 9.2 договору № 200-1312 від 28.09.2012, усі зміни та доповнення до нього оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Згідно з п. 9.7 договору № 200-1312 від 28.09.2012, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна від 28.09.2012, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за договором № 200-1312 від 28.09.2012.

Додатковою угодою № 1 від 17.05.2013 строк дії договору № 200-1312 від 28.09.2012 сторони продовжили до 29.09.2015.

У зв’язку з закінченням терміну дії договору № 200-1312 від 28.09.2012, з метою продовження договірних відносин, 17.08.2015 КП “Ватутінськінвестбуд” надіслало на адресу відповідача лист №102/46-868 про необхідність проведення незалежної оцінки майна та надання заяви до орендодавця щодо свого волевиявлення стосовно подальшого продовження договірних відносин.

Відповідач провів незалежну оцінку майна, отримав висновок про вартість майна та подав до орендодавця - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 24.11.2015 заяву про продовження договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва № 200-1312 від 28.09.2012, термін дії якого закінчився, як зазначено у заяві, 28.09.2015.

На підставі вищевказаних документів, КП “Ватутінськінвестбуд” був зроблений розрахунок орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, який з супровідним листом №102/46-1369 від 07 грудня 2015 року був направлений відповідачу.

Вказаний розрахунок відповідач залишив без розгляду, у зв’язку з чим 01.02.2016 позивач листом №102/46-99 повідомив відповідача про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв’язку з припиненням договору № 200-1312 від 28.09.2012.

Водночас, як свідчать наявні документи, після закінчення терміну дії договору № 200-1312 від 28.09.2012 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація розглядала заяву позивача від 24.11.2015 про продовження договору оренди, свідченням чого є прийняття останньою відповідних розпоряджень про продовження договору оренди на новий термін – 28.04.2016 № 252 та 23.02.2017 № 88. Ці розпорядження приймались на підставі рішень постійної комісії Київської міської ради з питань власності щодо продовження договірних відносин стосовно орендованого відповідачем майна – від 22.03.2016 та від 24.01.2017.

30.03.2017, на підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 88 від 23.02.2017, Публічне акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” (орендар), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), КП “Ватутінськінвестбуд” (балансоутримувач) підписали додаткову угоду № 4 від 30.03.2017 до договору оренди № 200-1312 від 28.09.2012. Сторони домовились внести зміни до договору № 200-1312 від 28.09.2012, виклавши його в новій редакції та присвоїти новий номер 885.

Цього ж дня (30.03.2017) Публічне акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” (орендар), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), КП “Ватутінськінвестбуд” (балансоутримувач) уклали договір № 885-1312 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (далі – договір № 885-1312), згідно з яким орендар отримав в орендне користування нежитлове приміщення загальною площею 130,40 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 66, з терміном дії до 28.09.2018 (пункт 9.1 Договору № 885-1312).

Згідно з пунктом 3.1 договору № 885-1312 орендна плата становить за базовий місяць 12 810 грн 50 коп. без ПДВ.

Пунктом 3.2 договору № 885-1312 передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.5 договору № 885-1312, додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Умовами п. 3.6 договору № 885-1312 визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до пунктів 3.7 та 4.2.3 договору № 885-1312, відповідач зобов’язаний своєчасно - щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, сплачувати орендну плату.

Згідно з пунктом 9.1 договору № 885-1312, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28 вересня 2018 року. Термін дії договору подовжується до повного виконання сторонами своїх зобов’язань шляхом укладання додаткових угод. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 30 вересня 2015 року.

За приписами п. 2.4 договору № 885-1312, орендар вступає у строкове платне користування об’єктом оренди у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об’єкта.

Відповідний акт усіма сторонами договору № 885-1312 підписано 30.03.2017, у якому зазначено про передачу орендодавцем (Деснянською районною в місті Києві державна адміністрацією) відповідачу нежитлового приміщення загальною площею 130,40 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 66, а також те, що останній користувався цим приміщенням на умовах цього договору з 30.09.2015.

З вересня 2015 року по квітень 2017 року відповідачем оплата за користування майном здійснювалась шляхом перерахування на рахунок позивача коштів, розмір яких визначався останнім у платіжних вимогах-дорученнях. Підставою для сплати коштів у вказаних документах сторони зазначали договір 200-1312 від 28.09.2012. Щомісячні акти прийому-здачі виконаних робіт, які підписані сторонами у вказаний період, також містять посилання на договір № 200-1312 від 28.09.2012. Всього за цей період було сплачено 213 158,68 грн. Розмір плати сторони визначали, виходячи з умов договору № 200-1312 від 28.09.2012.

Ці обставини сторони визнають і вони, в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

У зв’язку із укладенням сторонами договору № 885-1312, позивач здійснив донарахування орендної плати, починаючи з 30.09.2015 по квітень 2017 року, в розмірі, передбаченому пунктом 3.1 договору № 885-1312, з урахуванням сплачених відповідачем платежів, на суму 101 143,48 грн.

Вирішуючи правомірність цього нарахування суд виходить з такого.

Організаційні відносини, пов’язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України від 10.04.1992, № 2269-XII “Про оренду державного та комунального майна” (далі – Закон).

Підставою виникнення відносин оренди, які є цивільними відносинами, є такий юридичний факт як договір, з якого виникають права та обов’язки учасників цих правовідносин.

Договір оренди державного або комунального майна є одним з видів зобов’язального майнового найму, правовідносини за яким, поряд з Законом, регламентуються загальними нормами зобов‘язального права та майнового найму.

Однією з особливостей договору оренди державного або комунального майна є строковість. Термін оренди є однією з істотних умов відповідних договорів (ст. 10 Закону).

Закінчення строку, на який було укладено договір, має наслідком його припинення, якщо договір не було продовжено сторонами.

Як Цивільним кодексом України, так і Законом передбачена можливість продовження строку договору оренди шляхом вчинення сторонами після закінчення терміну договору дій щодо користування майном та прийняття такого користування.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону, в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Сторонами договору є особи, які погодились на обов’язковість для них договору і для яких він є чинним.

Отже, необхідною умовою застосування порядку продовження терміну дії договору, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону, є відсутність вказаної вище заяви сторони договору. Дана заява може бути подана як до закінчення строку договору, так і після його закінчення, однак, не пізніше одного місяця після закінчення.

Лист позивача (який є стороною за договором № 200-1312 від 28.09.2012) від 17.08.2015 про необхідність проведення незалежної оцінки майна та надання заяви до орендодавця щодо свого волевиявлення стосовно подальшого продовження договірних відносин, має характер пропозиції продовження договірних орендних відносин на інших умовах, зокрема, щодо ціни оренди, а тому, у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону, є заявою про зміну умов договору № 200-1312 від 28.09.2012. Вчинення вказаної дії позивачем свідчить про відсутність правових підстав для застосування до договору № 200-1312 від 28.09.2012 порядку продовження строку договору оренди, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону.

Таким чином, строк договору № 200-1312 від 28.09.2012 закінчився 29.09.2015 і не продовжено. Про вказану обставину також свідчить лист позивача від 01.02.2016 № 102/46-99 про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв’язку з припиненням договору № 200-1312 від 28.09.2012.

Та обставина, що позивач з вересня 2015 року по квітень 2017 року у платіжних вимогах-дорученнях та в актах прийому-здачі виконаних робіт послуг зазначав реквізити договору № 200-1312 від 28.09.2012 не спростовує тих правових наслідків, які пов’язані з надсиланням заяви (лист позивача від 17.08.2015) про зміну умов договору № 200-1312 від 28.09.2012. Оскільки законодавством безоплатного користування комунальним майном не передбачено, ці дії можуть тільки свідчити про облік фінансових та бухгалтерських операцій, та не змінюють тих юридично значимих дій, з якими закон пов’язує виникнення, зміну та припинення цивільних прав та обов’язків.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

За загальним правилом договір набирає чинності з моменту його укладення ( ч. 2 ст. 631 України).

Водночас, за приписами ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закон не містить обмежень щодо підстав виникнення даних відносин, на які можуть бути поширені сторонами умови укладеного договору.

Саме таким чином реалізується така засада цивільного законодавства як свобода договору (ст. 3 ЦК України), суть якої розкрита у ст. 627 ЦК України і полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору є багатоаспектним поняттям, яке включає в себе різні прояви: прийняття власного рішення про вступ у договірні відносини, самостійний вибір того, з ким буде вступати у правовідносини, визначення умов договору тощо. Одним із проявів свободи договору є не лише вільне укладення договору, а й розірвання та зміна його умов за їх згодою.

Отже, поширення сторонами умови укладеного договору на відносини, що виникли до його укладення, є логічним продовженням свободи договору сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору.

З огляду на викладене та оскільки пунктом 9.1 договору № 885-1312 визначено що, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме – з 30 вересня 2015 року, то до відносин сторін у цей період підлягають застосуванню умови договору № 885-1312, у тому числі і щодо ціни оренди.

Оскільки до квітня 2017 року мало місце фактичне користування відповідачем майном, визначений п. 2.4 договору № 885-1312 момент вступу у строкове платне користування об’єктом оренди, як момент підписання акту приймання-передачі об’єкта стосується виключно виконання договору № 885-1312.

Таким чином, доводи позивача про те, що у відповідача виник обов’язок оплати з 30 вересня 2015 року по квітень 2017 року орендної плати у розмірі, встановленому договором № 885-1312, є обґрунтованими. Різниця між сплаченими відповідачем коштами та коштами, які підлягали оплаті виходячи з умов договору № 885-1312, становить 101 143,48 грн.

Визначаючи строк сплати цих коштів слід керуватись положеннями договору № 885-1312, які врегульовують строк сплати орендних платежів - 15 число поточного місяця (п. 3.7 договору № 885-1312). Обов’язок сплати вартості користування майном у розмірі, передбаченому договором № 885-1312, виник після його укладення, а тому, за умовами договору № 885-1312, є простроченим з 16 квітня 2017 року. Визначення позивачем дати прострочення як 16 травня 2017 року є його правом, яке жодним чином не обмежує обов’язки відповідача.

Своєчасне внесення орендної плати за користування майном є одним з основних обов‘язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 101 143,48 грн. донарахувань орендних платежів є обґрунтованими та нормативно доведеними, а отже підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Згідно з п. 6.2 договору № 885-1312, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. При цьому даний шестимісячний строк визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Позивач заявив до стягнення з відповідача 15 576,10 грн. пені за період з 16.05.2017 до 21.12.2017.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Оскільки нарахування пені за період з 16.05.2017 до 21.12.2017 перевищує строк, визначений ч. 6 ст. 232 ГПК України, а саме шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (15.04.2017 включно), а також враховуючи те, що сторонами у договорі не змінений період часу, за який нараховується пеня, тому господарський суд обмежує нарахування пені з 16.05.2017 по 15.10.2017, у зв’язку із чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 10 626,99 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.                                                             Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 828,90 грн. Здійснивши перерахунок 3 % річних з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті орендної плати, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (місцезнаходження: 01001, вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, ) на користь Комунального підприємства “Ватутінськінвестбуд” (місцезнаходження: 02217, вул. Електротехнічна, 11, м. Київ, ) 101 143,48 грн. боргу, 10 629,99 грн. пені, 1 828,90 грн. 3% річних та 1 704,04 грн. судового збору.

3. В нішій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.