ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

про вжиття заходів забезпечення позову

"16" березня 2018 р.                               м. Ужгород           Справа № 907/190/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород б/н від 14.03.2018 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.», с. Іза Хустського району у межах суми заявлених позовних вимог та сплаченого судового збору

У справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород до товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.», с. Іза Хустського району про стягнення суми 1 327 182,75грн

Представники сторін: без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 1 327 182,75грн., у тому числі 1 268 736,85 грн. заборгованості по оплаті вартості спожитого природного газу та 58 446, 17грн. штрафу за перевищення ліміту споживання природнього газу, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 11, 525, 526, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі №907/190/18 та призначено підготовче засідання на 28.03.2018.

До позовної заяви позивачем подано також заяву про вжиття заходів до забезпечення позову накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.», с. Іза Хустського району у межах суми заявлених позовних вимог та сплаченого судового збору. У підтвердження обгрунтованості своїх вимог позивач вказує на те, що всупереч умовам Договору, Відповідач не здійснив оплату вартості запланованого та спожитого у лютому 2018 року обсягу газу ні у визначений п. 4.2.1 Договору строк - до 25 січня 2018 року, ні впродовж місяця споживання газу, ні у строк, встановлений п. 4.2.3 Договору - до 10 березня 2018 року. Окрім того, 21.02.2018 Товариством отримано лист Відповідача, яким останній зобов’язався провести оплату в повному обсязі та гарантував проведення оплати у розмірі 1488713,10 грн. в період: 430000,00 грн. - 23.02.2018, 430000,00 грн. - 02.03.2018 та 628713,10 грн. 07.03.2018.

Натомість, станом на 14.03.2018 Відповідачем спрямовано на погашення заборгованості за спожитий у лютому 2018 року газ тільки суму 12904,50 грн.

При цьому позивач стверджує, що жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості Відповідачем не вчинено і після припинення газопостачання 06.03.2018.

Також просить суд взяти до уваги те, що з наявних у зазначеному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна відомостей щодо ТОВ «Іза-Б.А.Т.Е.», 20.12.2017 року між ТОВ «Іза-Б.А.Т.Е.» та ПАТ «Комінвестбанк» укладено Договір кредитної лінії №04-1/Зл-8~17, розмір зобов’язання за яким становить 1 500 000,00 грн. із строком повернення до 20.12.2018. Для забезпечення виконання цього зобов’язання між банком та Відповідачем укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано майже все належне Відповідачу на праві власності нерухоме майно.

Відтак, у разі прийняття судом рішення у даній справі на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» про стягнення із ТОВ «Іза-Б.А.Т.Е.» суми 1 327 182,75 грн., майно, яке могло б забезпечити виконання рішення вже вибуде із володіння Відповідача, оскільки є в іпотеці.

Також просить суд взяти до уваги те, що враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений газ, а сума цієї заборгованості Відповідачем визнана як шляхом підписання акту приймання-передачі, так і шляхом підписання акту звіряння взаємних розрахунків, накладення арешту на грошові кошти Відповідача є співрозмірним та адекватним до позовних вимог заходом забезпечення.

Водночас, оскільки як зазначалось вище, більшість нерухомого майна, що належить Відповідачу, передано ним в іпотеку ПАТ «Комінвестбанк», вважає, що для забезпечення реального виконання рішення необхідним є також накладення арешту на нерухоме майно Відповідача, для унеможливлення його відчуження до закінчення розгляду даної справи судом.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що поведінка Відповідача свідчить про нехтування своїми обов’язками за Договором та відсутність намірів здійснювати оплату вартості спожитого газу. Окрім того, у разі прийняття судом рішення у даній справі на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» про стягнення із ТОВ «Іза-Б.А.Т.Е.» суми 1 327 182,75 грн., майно, яке могло б забезпечити виконання рішення вже вибуде із володіння Відповідача, оскільки є в іпотеці.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв’язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позивними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту шляхом накладення арешту на майно відповідача суд відзначає, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. Окрім того, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Тож, враховуючи, що спір у даній справі виник, у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань щодо погашення заборгованості за договором на постачання природнього газу, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем до заяви, та доводів, наведених у заяві, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову – 1 327 182,75 грн.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку, суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв’язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями ст.ст.136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород б/н від 14.03.2018 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.», с. Іза Хустського району у межах суми заявлених позовних вимог та сплаченого судового збору задовольнити частково.

До набрання законної сили рішенням Господарського суду Закарпатської області у даній справі накласти арешт на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» (90436, Закарпатська область, Хустський район, с. Іза, вул. Нанківська, буд. 88, ) в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1 327 182,75грн. (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто вісімдесят дві гривні 75коп.) боргу що знаходяться на поточних рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.», виявлених державним виконавцем під час виконання даної ухвали.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2; ).

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» (90436, Закарпатська область, Хустський район, с. Іза, вул. Нанківська, буд. 88, ).

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме з 16.03.2018р. та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 17.03.2021р.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду через Господарський суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.03.2018р.

Суддя О.Ф. Ремецькі