ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" березня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3253/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Носенко І.П. - довіреність

від відповідача: Жигайло Д.С. - довіреність

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: Богданцева І.В. - довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/3253/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" до фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ELAN SOFT LLP, NAVISHIP CORPORATION про визнання права власності на сільськогосподарську продукцію

ВСТАНОВИВ:

27.12.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Кара - Марин" до фірми "Давос" про визнання права власності на сільськогосподарського продукцію - 697 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017р. насипом, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., сертифікатів №№ - від 13.11.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

19.09.2017р. між ТОВ "Кара - Марін" (Продавець) та суб'єктом господарювання - нерезидентом: ELAN SOFT LLP (Покупець) було укладено контракт №19/09/17/1 від 19.09.2017р. предметом якого, згідно п.1.1 контракту, є купівля-продаж (поставка) пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом.

При цьому, положеннями п.п.1.2 - 1.4 контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. його сторонами було обумовлено, що кількість товару в партії, його ціна та базис поставки (момент переходу права власності та товар) зазначаються у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Крім того, у відповідності до умов розділу 4 контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. ТОВ "Кара - Марин" були прийняті на себе наступні зобов'язання: забезпечення безперебійної поставки товару в стандартних, технічно справних вагонах та/або автотранспорті, придатних для перевезення товару насипом, до портового елеватору у відповідності з графіком поставок та строго у відповідності до інструкцій покупця (п. 4.1 Контракту); надання усіх необхідних документів для митного оформлення товару в порту експедитору покупця, укладення з експедитором покупця договору про надання послуг з декларування товару, сплати митного збору (п.4.4 Контракту); регулярно інформувати покупця у письмовій формі про хід завантаження вагонів, номери дорожньо-транспортних накладних, орієнтовний час прибуття вагонів на портовий елеватор (п. 4.5 Контракту) тощо.

З метою виконання прийнятих на себе договірних зобов'язань за контрактом №19/09/17/1 від 19.09.2017р., згідно специфікації №2 від 08.11.2017р. до цього контракту (копія додається), ТОВ "Кара - Марін" (Замовник) в межах укладеного ще 17.08.2017р. з фірмою "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (Виконавець) договору на транспортно-експедиційне обслуговування №17/08 було передано останньому 700 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом.

Факт передачі ТОВ "Кара - Марін" обумовленого контрактом №19/09/17/1 від 19.09.2017р. товару виконавцю по договору на транспортно-експедиційне обслуговування №17/08 від 17.08.2017р. - фірмі "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ "Давос") підтверджується коносаментом №1 від 10.11.2017р., оформленими на ім'я виконавця сертифікатами №№ - від 13.11.2017р. про завантаження на теплохід "Фетида" у портопункті Кілія ДП МТП "Усть-Дунайськ" м. Кілія 2 441,68 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом наступними вантажовідправниками: ПП "Білозірря" та ТОВ "Кара - Марин".

Як вбачається із змісту п. 1.1 договору на транспортно-експедиційне обслуговування №17/08 від 17.08.2017р. ТОВ "Давос" були прийняті на себе зобов'язання з виконання робіт по перевезенню вантажів ТОВ "Кара - Марін" з Белградського району Одеської області, їх навантаження на баржу у портопункті Кілія з подальшим транспортуванням у порт Одеса.

Але, при розвантаженні 14.11.2017р. в Одеському морському порту т/х "Фетида" з наявними на борту 2.441,68 тонами пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом фактично було вивантажено лише 1.744.66 тон товару (пшениці 6-го класу українського походження врожаю 2017 року), що підтверджується генеральним актом від 15.11.2017р., складеним ТОВ "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт".

Інша частина вантажу у кількості 697,02 тон пшениці 6-го класу українського походження врожаю 2017 року за незрозумілих обставин вивантажена не була, місцезнаходження вантажу не відоме.

Як наслідок, покупець по контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. - ELAN SOFT LLP не отримав товар, обумовлений специфікацією №2 від 08.11.2017р. до цього контракту, вартістю 93.400, 68 доларів США (697,02 х 134 долари США), що з урахуванням даних офіційного веб-порталу Міністерства фінансів України (https://minfіn.com.ua/currency/nbu/2017-11-14/), у гривневому еквіваленті по курсу НБУ України на день прибуття вантажу (14.11.2017р.) склало суму у розмірі 2.473.987,87 грн. (26,4879 х 93.400, 68 доларів США).

Як вбачається із змісту п.1.5 контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. ТОВ "Кара-Марин" були прийняті на себе зобов'язання з поставки кожної партії товару в строки, згідно специфікації.

У відповідності до специфікації №2 від 08.11.2017р. до контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. строк даної поставки товару на умовах СРТ порт Одеса, Україна (Інкотермс 2010) сторонами було визначено до 30.11.2017р. включно.

З урахуванням зазначеного, ТОВ "Кара - Марін" листом від 24.11.2017р. звернулось на адресу ТОВ "Давос" з вимогою за вих. №24/11-17, згідно якої просило виконавця повідомити про причини не вивантаження вищезазначеного товару в Одеському морському порту.

Але, ТОВ "Давос" своїм листом від 29.11.2017р. за вих. №11/2017-3 фактично ухилився від надання конкретної відповіді посилаючись на положення ч.ч.1, 2 ст.334 ЦК України відповідно до яких право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, тобто вручення його набувачеві або перевізникові, а також ті обставини, що товар за специфікацією №2 від 08.11.2017р. до контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. було вручено перевізнику - ТОВ "Давос", у зв'язку з чим право вимоги товару виникло у його набувача - ELAN SOFT LLP (Покупець).

Як наслідок, на думку відповідача, запитувана ТОВ "Кара - Марін", згідно листа від 24.11.2017р. за вих. №24/11-17, інформація не стосується прав та охоронюваних законом інтересів продавця за контрактом №19/09/17/1 від 19.09.2017р.

На думку позивача, ТОВ "Давос" без правових на те підстав своїм листом від 29.11.2017р. за вих. №11/2017-3 поставило під сумнів право власності на переданий йому ТОВ "Кара - Марін" товар, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., а також оформлених на ім'я виконавця сертифікатів №№ - від 13.11.2017р. про завантаження на теплохід "Фетида" у портопункті Кілія ДП МТП "Усть-Дунайськ" м. Кілія пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом в частині 697,02 тон пшениці 6-го класу українського походження врожаю 2017 року.

З огляду на викладене, позивача вважає, що наведена вище поведінка виконавця по договору на транспортно-експедиційне обслуговування №17/08 від 17.08.2017р., ставить під загрозу виконання ТОВ "Кара - Марін" контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р., у зв'язку з чим вимагає від продавця вчинення відповідних дій, спрямованих на підтвердження у судовому порядку та захист своїх оспорюваних майнових прав.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України в якості одних з способів захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Цивільним кодексом України передбачено припинення дії, яка порушує право, визнання права тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, у відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Поряд з цим, специфікацією №2 від 08.11.2017р., яка є невід'ємною частиною контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р., сторонами було чітко визначено умови поставки товару з посиланням на міжнародні правила тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010, а саме визначено базис поставки СРТ (Carriage Paid to - "Перевезення оплачено до") порт Одеса, Україна відповідно до якого продавець зобов'язаний доставити товар названому ним перевізнику. Крім того він зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до визначеного пункту призначення. При цьому, ризик загибелі або пошкодження товару, а також будь-які інші ризики після передачі товару перевізнику бере на себе покупець.

Відповідно до терміна СРТ в обов'язки продавця входить здійснення необхідного для вивозу митного очищення товару.

Листом Міністерства економіки України від 18.07.2011р. №4201-26/1134 "Щодо введення в дію нової редакції Інкотермс-2010" було роз'яснено, що застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (Інкотермс) в Україну передбачено п.4 ст.265 ГК України, п.10-1 ст.1 Митного кодексу України, п.2.19 ст.2 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", ст.8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" тощо.

У зв'язку з цим суб'єкти господарської діяльності мають можливість укладати контракти, використовуючи при цьому правила Інкотермс будь редакції, узгодженої сторонами контракту.

Щодо порушених у запиті питань слід зазначити, що в ході здійснення суб'єктом господарської діяльності зовнішньоекономічної операції згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006p. №80 "Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України" для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, необхідно представити митну декларацію, зовнішньоекономічний контракті т. п. У митній декларації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.97 p. N 574 "Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію", передбачена графа "умови поставки", яка заповнюється відповідно до умов поставки згідно з зовнішньоекономічним контрактом, підписаним сторонами контракту.

Згідно з пунктом 1.5 наказу Мінекономіки від 06.09.2001p. №201 "Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)" базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг) визначаються відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів.

Таким чином, з урахуванням діючої нормативно-правової бази (в ході здійснення зовнішньоекономічної операції) використання правил Інкотермс має обов'язковий характер.

Як зазначалось вище, 14.11.2017р. при розвантаженні теплоходу "Фетида" в Одеському морському порту за даними генерального акту від 15.11.2017р. з наявних на борту 2.441,68 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом було вивантажено лише 1.744,66 тони, у зв'язку з чим залишок у кількості 697,02 тони пшениці не потрапив до порту призначення, а рівно взагалі не може бути переданий перевізнику для митного оформлення з метою подальшого експорту з митної території України.

Як наслідок, з урахуванням приведених вище обставин, залишок пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом у кількості 697,02 тони, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., сертифікатів №№ - від 13.11.2017р. про завантаження на теплохід "Фетида" у портопункті Кілія ДП МТП "Усть-Дунайськ" м. Кілія 2.441,68 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом, залишається власністю продавця по контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. -ТОВ "Кара-Марін".

В свою чергу, доводи ТОВ "Давос" за змістом листа від 29.11.2017р. за вих. №11/2017-3 про відсутність у ТОВ "Кара - Марін" права вимоги товару за контрактом №19/09/17/1 від 19.09.2017р. є декларативними та такими, що порушують право власності продавця за цим контрактом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2017р., позовну заяву позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" (вх.№3488/17) було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2017р. прийняти позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3253/17, залучено до участі у справі №916/3253/17 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ELAN SOFT LLP та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

18.01.2018р. на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява "NAVISHIP CORPORATION" про вступ останнього у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В свою чергу, відповідач, фірма "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, звернулось до суду із відзивом (вх.№3394/18) на заяву заява "NAVISHIP CORPORATION" про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

З метою повного та об'єктивного розгляду справи з урахуванням можливого впливу судового рішення на права та обов'язки "NAVISHIP CORPORATION" ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.02.2018р. відповідно до ст.50 ГПК України, було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача "NAVISHIP CORPORATION".

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, однак письмовий відзив на позов суду не надав.

Представник третьої особи, ELAN SOFT LLP, в судове засідання, призначене на 01.03.2018р. не з'явився, подав до суду клопотання (вх.№3394/18), яким підтримав заявлені позивачем позовні вимоги та просив розглядати справи без участі представника ELAN SOFT LLP, яке судом враховано при розгляді справи.

Представник третьої особи, "NAVISHIP CORPORATION", заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суду відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх.№5052/18 від 01.03.2018р.).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 ст.16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

У відповідності до приписів ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

За положеннями ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, у тому числі шляхом: визнання наявності або відсутності прав.

Так, судом встановлено, що згідно п.1.4. Контракту, базис поставки кожної партії товару (DAP/ або DAT/ або СРТ) визначається сторонами в Специфікаціях, у відповідності з Правилами Інкотермс 2010.

Поставка здійснюється та/або автотранспортом. Датою поставки товару вважається дата календарного штемпеля порту призначення у відповідній залізничній/автотранспортній накладній на товар.

Витрати з відвантаження товару в пункті призначення, зберіганню на території портового елеватору та завантаженні товару на борт кораблю для відправлення товару на експорт - за рахунок покупця.

Право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту оформлення вантажної митної декларації (й), згідно маси, що зазначена в вантажній митній декларації.

У відповідності до специфікації №2 від 08.11.2017р. до контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. строк даної поставки товару на умовах СРТ порт Одеса, Україна (Інкотермс 2010) сторонами було визначено до 30.11.2017р. включно.

З урахуванням зазначеного, ТОВ "Кара - Марін" листом від 24.11.2017р. звернулось до відповідача з вимогою, згідно якої просило виконавця повідомити про причини не вивантаження вищезазначеного товару в Одеському морському порту.

В свою чергу відповідач, своїм листом від 29.11.2017р. (вих. №11/2017-3) зазначив про відсутність права власності у позивача на переданий йому останнім товар, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., а також оформлених на ім'я виконавця сертифікатів №№ - від 13.11.2017р. про завантаження на теплохід "Фетида" у портопункті Кілія ДП МТП "Усть-Дунайськ" м. Кілія пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом в частині 697,02 тон пшениці 6-го класу українського походження врожаю 2017 року.

З огляду на не вивантаження вантажу, лист відповідача №11/2017-3 від 29.11.2017р., на думку суду позивач правомірно звернувся до суду із даним позовом.

Поряд з цим, суд зазначає наступне:

Специфікацією №2 від 08.11.2017р., яка є невід'ємною частиною контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р., сторонами було чітко визначено умови поставки товару з посиланням на міжнародні правила тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010, а саме визначено базис поставки СРТ (Carriage Paid to - "Перевезення оплачено до") порт Одеса, Україна відповідно до якого продавець зобов'язаний доставити товар названому ним перевізнику.

Крім того Продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до визначеного пункту призначення.

При цьому, ризик загибелі або пошкодження товару, а також будь-які інші ризики після передачі товару перевізнику бере на себе Покупець.

Відповідно до терміну СРТ в обов'язки продавця входить здійснення необхідного для вивозу митного очищення товару.

Листом Міністерства економіки України від 18.07.2011р. №4201-26/1134 "Щодо введення в дію нової редакції Інкотермс-2010" було роз'яснено, що застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (Інкотермс) в Україну передбачено п.4 ст.265 ГК України, п.10-1 ст.1 Митного кодексу України, п.2.19 ст.2 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", ст.8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" тощо.

У зв'язку з цим суб'єкти господарської діяльності мають можливість укладати контракти, використовуючи при цьому правила Інкотермс у будь-якій редакції, узгодженої сторонами контракту.

Щодо порушених у запиті питань слід зазначити, що в ході здійснення суб'єктом господарської діяльності зовнішньоекономічної операції згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006p. №80 "Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України" для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, необхідно представити митну декларацію, зовнішньоекономічний контракті т. п. У митній декларації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.97p. N 574 "Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію", передбачена графа "умови поставки", яка заповнюється відповідно до умов поставки згідно з зовнішньоекономічним контрактом, підписаним сторонами контракту.

Згідно з пунктом 1.5 наказу Мінекономіки від 06.09.2001p. №201 "Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)" базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг) визначаються відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів.

Таким чином, з урахуванням діючої нормативно-правової бази (в ході здійснення зовнішньоекономічної операції) використання правил Інкотермс має обов'язковий характер.

Так, судом встановлено, що 14.11.2017р. при розвантаженні теплоходу "Фетида" в Одеському морському порту за даними генерального акту від 15.11.2017р. з наявних на борту 2.441,68 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом було вивантажено лише 1.744,66 тони, у зв'язку з чим залишок у кількості 697,02 тони пшениці не потрапив до порту призначення, отже й не був переданий перевізнику для митного оформлення з метою подальшого експорту з митної території України.

Як наслідок, з урахуванням вищенаведених приписів чинного законодавства України, що регулює митне оформлення товару, залишок пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом у кількості 697,02 тони, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., сертифікатів №№ - від 13.11.2017р. про завантаження на теплохід "Фетида" у портопункті Кілія ДП МТП "Усть-Дунайськ" м. Кілія 2.441,68 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017 року насипом, залишається власністю продавця по контракту №19/09/17/1 від 19.09.2017р. -ТОВ "Кара-Марін", що в свою чергу оспорюється та заперечується відповідачем.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, судом встановлені наявні порушення прав та інтересів позивача як власника зазначеного товару.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що право товариства з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання такого права.

Крім того, суд не приймає в якості належних та допустимих заперечення відповідача та третьої особи NAVISHIP CORPORATION, викладені в письмових поясненнях (вх.№5052/18) про те, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, з огляду на наступне:

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

Стала практика Європейського суду з прав людини вимагає від національних судів забезпечити сторонам у справі право на справедливий судовий розгляд із дослідженням всіх доводів та аргументів, які приводяться сторонами в обґрунтування своїх правових позицій.

Так, у справі "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, рішення від 15 листопада 2007 року) Європейський суд констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв'язку з тим, що національні суди не врахували аргументи заявника, які були вирішальними у його справі, і тим самим не забезпечили заявнику право на справедливий судовий розгляд.

У справі "Богатова проти України" (Рішення) (заява N 5231/04, рішення від 7 жовтня 2010 року) Європейський суд посилався на свою попередню практику у справах проти України (зокрема у справі "Проніна проти України" (заява N63566/00)) і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з тим, що національні суди, цілком ігноруючи аргументи заявниці, які були доречними і важливими, не надали належного обґрунтування своїм рішенням, що призвело до порушення права заявниці на справедливий судовий розгляд.

У справі "Мала проти України" (заява N4436/07) Європейський суд визнав порушення принципу справедливого розгляду справи судом, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, з огляду на необ'єктивний характер рішень, постановлених у рамках обох проваджень щодо заявниці:

у першому - щодо ненадання судами жодних оцінок аргументу заявниці, який мав ключове значення для результатів першого провадження (розрахунку від 24 січня 2006 року);

у другому - через недоліки першого провадження суди були змушені послатися на розрахунок державної виконавчої служби від 1 квітня 2006 року, який згодом було визнано недійсним, замість посилання на розрахунок від 19 жовтня 2006 року, наданий заявницею як остаточний документ (ним визначається розмір невиплаченої заборгованості за аліментами на утримання доньки).

У справі "Петриченко проти України" (заява N2586/07) Європейський суд встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що національні суди, цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, не дотримались свого зобов'язання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У цій справі Європейський суд зазначив, що аналогічні скарги вже були розглянуті у справах "Проніна проти України" (заява №63566/00) і "Богатова проти України" (заява №5231/04) (Рішення), в яких національні суди не зробили жодної спроби проаналізувати вимоги заявників про розрахунок розміру їхніх пенсій відповідно до вимог статті 46 Конституції України.

Так, судом встановлено, що дійсно саме діями відповідача було порушено права відповідача, що в свою чергу й зумовило його звернення до суду.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Статтями 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З цього приводу, суд зазначає, що заперечення NAVISHIP CORPORATION не спростовують доводи та докази позивача, оскільки жодним чином не стосуються спору про визнання відповідачем права позивача на сільськогосподарського продукцію - 697 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017р. насипом, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., сертифікатів №№ , , , від 13.11.2017р.

З врахуванням сталої практики Європейського суду з прав людини, в процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Таким чином, оскільки заявлений позивачем позов направлений на відновлення його порушених прав, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 37 109,82 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-76, 86, 202, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" (68724, Одеська обл., Болградський район, с. Голиця, вул. Кара Маринська, буд. №91, код ЄДРЮОФОПГФ 32625378) право власності на сільськогосподарського продукцію - 697 тон пшениці фуражної українського походження врожаю 2017р. насипом, згідно коносаменту №1 від 10.11.2017р., сертифікатів №№ , , , від 13.11.2017р.

3. Стягнути з фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. №23 "А", кв. №9, код ЄДРЮОФОПГФ 22471496) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кара - Марін" (68724, Одеська обл., Болградський район, с. Голиця, вул. Кара Маринська, буд. №91, код ЄДРЮОФОПГФ 32625378) судові витрати на оплату судового збору в сумі 37 109 (тридцять сім тисяч сто дев'ять) грн. 82 коп.

Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку, передбаченому ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 07 березня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський