ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1952/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

(склад колегії змінювався згідно протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.12.2017 та від 13.02.2018)

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, посвідчення адвоката України № 000032 від 23.03.2016р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХМ № 000032 від 23.03.2016р.; ордер серія ХМ № 005476 від 15.02.2018;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 261/исх-гс від 15.12.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, проголошене о 12:12 суддею Никифорчуком М.І. у м.Одесі, повний текст якого складено 20.09.2017

у справі № 916/1952/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ», м.Одеса

до Одеської міської ради

про стягнення 71 753 405 грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АРТ» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради про стягнення в порядку реституції 71 753 405 грн та суми судового збору.

Позовні вимоги з посиланням на ст. ст. 216, 1212, 1213 ЦК України та ст. 208 ГК України обґрунтовані тим, що після визнання недійсним у судовому порядку /справа № № 916/2545/13/ договору міни, укладеного між сторонами шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. відповідачу адміністративної будівлі у м. Одесі по вул. Верстатобудівній, 12 та договору купівлі-продажу у нього 23-х об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, Одеська міська рада не повернула товариству одержане за цією угодою, зокрема: 1 469 405 грн. доплати, отриманої за договором міни, та 70 284 000 грн визначеної оцінювачем /звіт від 28.06.2017/ вартості будівлі у м. Одесі по вул. Верстатобудівній, 12, оскільки її не можливо повернути у натурі через істотну зміну та суттєве погіршення стану.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2017 позов задоволено повністю та стягнуто з Одеської міської ради на користь ТОВ АРТ 71 753 405 грн, а також до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 240 000,00 грн.

Задовольняючи позов місцевий господарський суд зазначив, що зобов'язання відповідача по поверненню позивачеві одержаного за недійсним правочином має бути виконано шляхом відшкодування вартості адміністративної будівлі за цінами, які існують на момент відшкодування.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Одеська міська рада звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у позові відмовити. На думку скаржника рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом задоволено вимогу про стягнення вартості будівлі з порушенням ст.ст. 216, 1213 ЦК України, якими передбачено право позивача на повернення отриманого за недійсним договором в натурі, а висновок про неможливість повернення позивачу переданої ним на виконання недійсного правочину будівлі не ґрунтується на належних та допустимих доказах та суперечить фактичним обставинам справи. Міська рада наголошує на проведенні нею ряду заходів, спрямованих на збереження та забезпечення використання за цільовим призначенням адміністративної будівлі, а демонтаж одного з поверхів також був протиаварійним заходом, спрямованим виключно на забезпечення збереження даного майна. Скаржник стверджує, що по фотоматеріалах, що містяться у звіті оцінювача, за якими суд встановив погіршення будівлі, можна встановити лише те, що будівля існує, хоча для її експлуатації необхідне проведення оздоблювальних робіт.

Крім того, Одеська міська рада зазначає, що заперечуючи проти позову в цілому, подала суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності та просить у випадку, якщо судом буде встановлено, що право ТОВ «АРТ» порушене, застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та відмовити у позові, у звязку зі спливом позовної давності, оскільки рішення про визнання договору недійсним прийнято постановою Одеського апеляційного господарського суду 25.07.2014, а даний позов подано 10.08.2017.

Позивач згідно відзиву на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на доведеність встановлених судом обставин щодо істотної зміни стану переданої Одеській міській раді адміністративної будівлі, а також невиконання Одеською міською радою заходів, необхідних для збереження належного стану будівлі. При цьому, позивач наголошує, що норми чинного законодавства України встановлюють лише два субсидіарних наслідки реституції: повернення майна або відшкодування його вартості.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, позивач зазначає, що такий строк слід обчислювати не з дати ухвалення Одеським апеляційним господарським судом постанови від 25.07.2014 р., як помилково зазначає апелянт, а з дати прийняття постанови Вищим господарським судом України, якою рішення суду апеляційної інстанції частково скасоване та викладено його резолютивну частину в новій редакції.

Крім того, позивачем до поданого відзиву на апеляційну скаргу також долучено клопотання, згідно якого заявник просить суд: залучити в якості співвідповідача Виконавчий комітет Одеської міської ради; викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2017 в наступній редакції: «Стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ» 71753405,00грн. (сімдесят один мільйон сімсот пятдесят три тисячі чотириста пять гривень 00 копійок)».

Обґрунтовуючи необхідність вчинення відповідних процесуальних дій, позивач зазначив, що відповідач, Одеська міська рада, не є розпорядником бюджетних коштів, про що свідчить лист Управління державної казначейської служби України в м. Одесі № 08-28/846-3884 від 20.12.2017, а отже фактичне виконання рішення у даній справі буде неможливим.

Подане позивачем клопотання судовою колегією розглянуто та відхилено, через встановлені ч. 5 ст. 269 ГПК України обмеження суду апеляційної інстанції щодо розгляду вимог та підстав позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також враховуючи, що обраний позивачем спосіб захисту зобовязаними особами, в даному випадку, визначає саме сторін правочину.

Представники учасників справи в судовому засіданні висловились на підтримку власних доводів та заперечень, представник позивача додатково просив долучити до матеріалів справи докази, що підтверджують факт виконання умов договору купівлі-продажу від 12.08.2010.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі № 916/2545/13, 12.08.2010 між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ "АРТ" було укладено договір міни шляхом підписання двох удаваних правочинів, які суперечать чинному законодавству:

- договору купівлі-продажу /т. 1 а.с. 7-16/, згідно до якого товариство прийняло у власність (купило) індивідуально визначене майно комунальної власності у складі 23 нежитлових приміщень;

- договору дарування /т. 1 а.с. 17-19/ відповідачу адміністративної будівлі у м. Одесі по вул. Верстатобудівній, 12 вартістю 37 113 055,20 грн, за яким ТОВ "АРТ" передало безоплатно у власність (подарувало) Одеській міській раді зазначену адміністративну будівлю, яка в цілому складалася з будівлі літ. "А" загальною площею 6 756,7 кв.м..

Пунктами 3,4,5 резолютивної частини постанови визнано недійсними, як договір міни, так і договори дарування та купівлі продажу.

Вищий господарський суд України постановою від 16.10.2014р. погодився з висновками Одеського апеляційного господарського суду щодо недійсності правочину, але пункти 3,4,5 резолютивної частини постанови від 25.07.2014 виклав у наступній редакції: "визнати недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. об'єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6 756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси: нежитлові приміщення 1-го поверху літ. "А" загальною площею 195,3 м2 по вул. Торговій, 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 504 площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 109,2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 503 площею 90,0 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежилі приміщення підвалу № 504 площею 32,7 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 501 площею 131,1 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежилі приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 503 літ. "А" площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 2-го поверху № 810 літ. "А" площею 222,5 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 810 літ. "А" площею 145,8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Затонського, 1 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 143,8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го та 2-го поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення № 503 площею 246,3 м2 по вул. Ланжеронівській, 8 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 92,3 м2 по вул. Торгова 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 115,3 м2 по вул. Єлісаветинська, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 91,5 м2 по вул. Преображенська, 9-А у м. Одесі; нежилі приміщення підвалу № 502 площею 100,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 501 площею 118,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 площею 261,2 м2 по вул. Пастера, 60 у м. Одесі, загальною вартістю 38 582 460, 80 грн.", тим самим змінивши резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Судовими рішеннями № 916/2545/13 не було застосовано наслідків визнання правочину сторін щодо міни вищезазначеним майном недійсним, отже позивач має право згідно ст. 216 ЦК України вимагати в судовому порядку виконання зобов'язання іншої сторони повернути йому у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Під час розгляду справи за №916/2545/13 судами було встановлено, що внаслідок виконання договору міни, укладеного між сторонами шляхом підписання удаваних договору дарування та купівлі-продажу від 12 серпня 2010р., ТОВ "АРТ" одержало 23 об'єкти нерухомості, а Одеська міська рада адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником зазначеної адміністративної будівлі є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради. Таким чином, у зв'язку з визнанням договору недійсним Одеська міська рада зобов'язана повернути позивачу в натурі саме адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на момент розгляду справи судом у ТОВ "АРТ" (ідентифікаційний код 31116981) відсутні права власності на 23 об'єкти нерухомості, одержані на виконання договору купівлі-продажу від 12.08. 2010р.

Встановлені абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності правочину передбачають також право сторони на відшкодування вартості того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, тощо.

Аналогічні за змістом правові наслідки визначені й ч. 2 ст. 1213 ЦК України, положення якої підлягають застосуванню до правовідносин щодо повернення виконаного за недійсним правочином згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Зазначене кореспондується також з положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якою визначено, що за встановленої під час судового розгляду неможливості повернути одержане за правочином майно у натурі (через його втрату, псування, істотну зміну тощо) набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). З метою такого відшкодування заінтересована особа вправі звернутися до набувача з окремою позовною вимогою.

У разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, така вартість визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК України). Звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна. У разі неможливості з'ясування вартості майна в такий спосіб (наприклад, якщо майно визначене індивідуальними ознаками і не має аналогів) та в інших необхідних випадках господарський суд за клопотанням заінтересованої сторони чи з власної ініціативи може призначити відповідну судову експертизу.

З матеріалів справи вбачається, що для встановлення вартості адміністративної будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, яка була передана у власність Одеській міській раді за договором дарування від 12.08.2010 р., на замовлення позивача ТОВ "АСОЦІАЦІЯ НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТІВ УКРАЇНИ" було проведе оцінку вартості майна.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 28 червня 2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "АСОЦІАЦІЯ НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТІВ УКРАЇНИ" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності від 02 березня 2016р. №199/16) ринкова вартість адміністративної будівлі, загальною площею 6 756,7 кв.м. /тобто в стані, в якому вона передавалась відповідачу/, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, становить 2 700 000,00 доларів США, чи за курсом НБУ на дату оцінки (26 червня 2017р.) 1 доллар США становить 26,031112 грн. 70 284 000,00 грн.

Відповідно до частини першої ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності".

За змістом частини першої ст. 12 вказаного Закону: "Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

За ст. 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до пункту 67 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003р. № 1440 рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний".

За результатом рецензування наведеного вище звіту оцінювачем ОСОБА_3 (сертифікат оцінювача від 27 грудня 2002р. № 960) зроблено наступний висновок (рецензія від 29 червня 2017р. № 29.06-1): "Звіт про незалежну оцінку майна: адміністративної будівлі загальною площею 6 756,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12", виконаний Суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "АСОЦІАЦІЯ НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТІВ", класифікується Рецензентами за другою ознакою, згідно п. 67 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки".

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем, в свою чергу, також були вжиті будь-які дії, спрямовані на рецензування наданого позивачем звіту, або замовлення проведення нової оцінки адміністративної будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно прийняв в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 33, 34 та 36 Господарського процесуального кодексу України звіт про незалежну оцінку майна адміністративної будівлі загальною площею 6 745,7 кв.м, розташованої за адресою: м.Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, станом на 26 червня 2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "АСОЦІАЦІЯ НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТІВ УКРАЇНИ".

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідності до приписів ст. ст. 216, 1213 Цивільного кодексу України вартість адміністративної будівлі, яка повинна бути відшкодована позивачу на момент звернення до суду, становить 70 284 000,00 грн.

Крім того, сторонами у справі не заперечується факт отримання Одеською міською радою через виконання незаконного правочину коштів у розмірі 1 469 405,60 грн., які також не були поверненні ТОВ "АРТ". Відповідні обставини фактичного виконання умов договору купівлі-продажу у спосіб, який ним передбачено, було встановлено і місцевим господарським судом під час розгляду справи № 916/2545/13, а також додатково підтверджується наданими позивачем в судовому засіданні від 15.03.2018 доказами, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість повернення даних коштів товариству.

Також матеріалами справи підтверджено, що на момент передачі адміністративної будівлі, тобто з серпня 2010р., коли підписувався договір дарування вона знаходилась в стані, що сприяв нормальній експлуатації обєкта нерухомості.

За період знаходження обєкта на балансі Одеської міської ради, а саме у 2016 році там було здійснено демонтаж верхнього поверху, внаслідок чого його площа зменшилась з 6756,7 до 5434,1 кв.м. Отже за період перебування будівлі у власності відповідача відбулось погіршення її технічного стану та зменшення площі, що в даному випадку на думку колегії суддів повністю виключає можливість повернення даного обєкту у власність ТОВ "АРТ", про що й було зазначено у рішенні суду першої інстанції. Наведені висновки також узгоджуються із правовою позицією Вищого господарського суду України, що міститься в п. 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Твердження міської ради про проведення нею ряду заходів, спрямованих на збереження та забезпечення використання за цільовим призначенням адміністративної будівлі, не відповідають дійсності, адже демонтаж верхнього поверху без проведення консервації та належного захисту обєкту, а також відсутності приписів Інспекції державно архітектурно-будівельного контролю не можуть слугувати належними заходами, які б свідчили про проведення належних протиаварійних заходів.

Крім того, судова колегія зазначає, що попри наявність судового рішення, яке набрало законної сили і є обовязковим до виконання, відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на повернення отриманого за недійсним правочином майна, хоча правові підстави утримання такого майна з 2014 року відпали, а натомість проводив заходи щодо його часткового демонтажу.

Що стосується посилань апелянта на пропуск позивачем встановленого строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що в даному випадку перебіг строку позовної давності потрібно обчислювати з моменту винесення Вищим господарським судом України постанови від 16.10.2014р. у справі № 916/2545/13.

Наразі, при винесенні вказаної постанови, суд касаційної інстанції частково скасовував постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 та змінив її резолютивну частину щодо результатів розгляду вимог про визнання правочинів недійсними.

Отже, у світлі приписів ст.ст. 111-9 111-11 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на 16.10.2014 р.), перебіг встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності починається з дати винесення судом касаційної інстанції остаточного рішення щодо недійсності спірних правочинів.

За таких обставин апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2017 р. слід залишити без змін.

Згідно із ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 269 - 271, ст. ст. 275, 276, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2017 року у справі № 916/1952/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів, які обчислюється у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.03.2018 р. о 16:25год.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов