Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1123/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Конопат М.І., довіреність №574 від 17.03.16,

від відповідача: Кучмій І.В., довіреність № 31 від 01.02.18;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелектуальне будівництво та інженерія" (м.Київ)

до Відділу освіти Чуднівської районної державної адміністрації (Житомирська область, м.Чуднів)

про стягнення 152463,08грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 152463,08грн, з яких: 58811,78грн основного боргу за виконані роботи на підставі договору №15-4-Р/0112 на створення і передачу проектної продукції, 84931,04грн пені та 8720,26грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ухилення відповідача від виконання свого зобов'язання оплати виконані роботи, що є підставою вимагати виконання цього обов'язку в судовому порядку відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадженні з викликом представників сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.4-10).

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових запереченнях на позов, в яких вважає позовні вимоги про стягнення коштів безпідставними та зазначає, що договір №15-4-Р/0112 (без числа та місяця) 2012 року є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначає, що накладна №4 не є належним та допустимим доказом на підтвердження виконання позивачем вимог договору, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, зокрема, дати і місця її складання (а.с.110-112; 122-130). Також подав заяву від 05.02.18, в якій просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позові у зв'язку із спливом позовної давності (а.с.89-91).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується представниками сторін, між ТОВ "Інтелектуальне будівництво та інженерія" (позивач, виконавець) та Відділом освіти Чуднівської райдержадміністрації Житомирської області (відповідач, замовник) в 2012 році підписано договір №15-4-Р/0112 на створення і передачу проектної продукції (а.с.13).

Пунктом 1.1 договору визначено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання проектної документації по стадії: "Робочий проект" проведення капітального ремонту будівлі ЗОШ І-ІІІ ст. в с.Вільшанка Чуднівського району Житомирської області (утеплення фасадів і покрівлі, заміна вікон, ремонт покрівлі).

Відповідно до п.2.1 договору за виконану проектну продукцію згідно договору замовник перераховує виконавцю кошти в сумі 58811,78грн згідно кошторису на виконання проектних робіт (додаток №1).

Оплату за виконані виконавцем роботи замовник проводить в повному обсязі після передачі-прийняття проектної документації. Загальний термін виконання проектних робіт - 3 календарних місяці з моменту підписання договору (п.п.2.3; 2.4 договору).

Згідно п.п.3.3-3.5 договору передача замовнику матеріалів проектної документації по договору здійснюється п о а к т у передачі-прийняття проектної документації. Закінчена проектна продукція надсилається або передається замовнику по накладній (або листом) в 4-х примірниках. Акт передачі-приймання проектної документації надсилається після завершення робіт. Замовник на протязі 3-х днів з дня одержання акту передачі-приймання проектної продукції надсилає виконавцю підписаний акт.

Позивач вважає, що виконав за замовленням відповідача проектні роботи на проведення капітального ремонту будівлі ЗОШ І-ІІІ ст. в с.Вільшанка Чуднівського району Житомирської області обумовлені договором №15-4-Р/0112, що, на його думку, підтверджується накладною №4 (без дати та вартості робіт), в якій зазначено, що роботи прийняв начальник відділу освіти Чуднівської РДА Супрунов В.М. (а.с.14).

У зв'язку із непроведенням розрахунків відповідачем, позивач на адресу відповідача направив претензію №5 від 15.02.16 з вимогою перерахувати кошти за виконані проектні роботи на банківський рахунок позивача (а.с.16).

Листом від 16.06.16 №404 відповідач повідомив позивача про те, що згідно даних бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість перед ТОВ "Інтелектуальне будівництво та інженерія" не рахується; документи, які б свідчили про виникнення зобов'язань, а саме: належним чином оформлені акти виконаних робіт, відсутні (а.с.17).

За вказаних обставин позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 152463,08грн, з яких: 58811,78грн основного боргу, 8720,26грн 3% річних та 84931,04грн пені.

Дослідивши умови вказаного договору №15-4-Р/0112, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту договору №15-4-Р/0112 вбачається, що він за правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, та підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх, а частиною 1 ст.888 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

В силу п.1 ч.1 ст.889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт: сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом, а згідно п. 1 ч.1 ст. 890 ЦК України, підрядник зобов'язаний: виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором.

Відповідно ч.2 ст.887 ЦК України до договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.4 ст.837 ЦК України до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави (тобто глави 61 "Підряд" ЦК України), положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Так, за змістом ч.1 ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Отже, істотними умовами договору підряду є предмет, ціна та строк. Договір, в якому сторони не досягли згоди щодо таких умов не може вважатися укладеним.

Строк виконання роботи, як правило, встановлюється за погодженням сторін у договорі і полягає у визначенні терміну початку та закінчення робіт. Проміжок між цими термінами і є строком виконання робіт.

Початкові та кінцеві строки обумовлюються суб'єктивними та об'єктивними факторами. В першому випадку враховуються позиції контрагентів, де замовник має інтерес отримати результати робіт в найкоротший чітко визначений термін, а підрядник визначає його відповідно до власних можливостей виконання робіт. Об'єктивні фактори, що мають вплив на визначення строків полягають в необхідності отримання узгоджень, дозволів, в вимогах технології та виробничих інструкцій, якостей матеріалу та специфіки засобів, можливостями фінансування, погодними умовами.

Строк початку робіт може визначатися календарною датою, терміном від дати підписання договору, отримання дозволів, передачі проектної документації, перерахування авансу, відкриття фінансування, надання матеріалу. Строк закінчення робіт також може встановлюватися конкретною календарною датою або терміном від дати укладання договору, початку робіт, отримання матеріалу, авансу і інше. Про початок та закінчення виконання робіт сторони можуть укладати відповідний акт.

Варто зауважити, що в господарських підрядних договорах цей строк повинен визначатись з врахуванням с т р о к у д і ї д о г о в о р у, оскільки згідно з ст.180 ГК України останній є істотною умовою, без якої договір є неукладеним, а відтак і визначити строк виконання роботи за ч.2 ст.846 ЦК України буде неможливо.

Як вже зазначалось, умовами договору сторони передбачили, що загальний термін виконання робіт - 3 (три) календарних місяці з моменту підписання договору.

Проте, наданий позивачем договір №15-4-Р/0112 на створення і передачу проектної продукції (а.с.13), яким останній обґрунтовує позовні вимоги, не містить відомостей щодо дати його підписання.

Таким чином, враховуючи, що момент підписання договору на створення і передачу проектної продукції неможливо встановити, суд вважає, що строк виконання визначених цим договором підрядних робіт, зокрема, момент їх початку, визначити також немає можливості.

Крім того, п.5.1 даного договору визначає строк дії договору - до взаємного розрахунку.

Однак, договором не передбачено строків взаємних розрахунків, натомість п.2.3 договору передбачає, що оплату за виконані виконавцем роботи замовник проводить в повному обсязі після передачі-прийняття проектної документації, яка згідно п.3.3 договору здійснюється по а к т у передачі-прийняття.

Відтак, у договорі №15-4-Р/0112 сторони не погодили строк його дії а також строки виконання зобов'язань в частині оплати виконаних робіт, отже неможливо встановити час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За таких обставин, сторонами під час підписання договору не було дотримано істотних умов, необхідних для укладення господарського договору, оскільки не погоджено строку дії договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

В матеріалах справи також знаходиться експертний звіт від 16.03.12 щодо розгляду кошторисної частини проектної документації "Капітальний ремонт будівлі ЗОШ І-ІІІ ст. в с.Вільшанка Чуднівського району Житомирської області (утеплення фасадів і покрівлі, заміна вікон, ремонт покрівлі)" (а.с.14 на звороті), однак вказаний документ не може бути доказом укладення договору підряду, оскільки свідчить лише про намір укласти договір підряду, так само як і підписаний між сторонами договір може підтверджувати лише наміри сторін, спрямовані на виникнення певних прав та обов'язків.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що підписаний між сторонами договір №15-4-Р/0112 на створення і передачу проектної продукції є неукладеним (таким, що не відбувся), а за неукладеним договором у сторін не виникає прав та обов'язків.

При цьому слід зазначити, що суд не встановив можливості укладення договору у спрощеній формі та виникнення зобов'язань за таким договором, відповідно до підписаної сторонами накладної №4 (а.с.14), з огляду на те, що у вказаному документі відсутня дата його складання, ціна, предмет, та строк оплати за виконані роботи, крім того, вказана накладна не підтверджує факту виконаних робіт та прийняття їх замовником. Натомість акт передачі-прийняття виконаних робіт, який би міг підтверджувати факт виконання підрядником робіт та факт прийняття їх замовником, не підписаний зі сторони замовника, та не може свідчити про настання обов'язку оплатити виконані роботи (а.с.108).

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Разом з тим, накладна №4, на яку посилається позивач, не містить відомостей про будь-яку господарську операцію, тобто про дію або подію, яка б викликала якісь зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі позивача чи відповідача, та сама не підтверджує здійснення позивачем чи відповідачем будь-яких господарських операцій, а, відтак, суд не вбачає підстав для надання вищевказаному документу статусу первинного.

В матеріалах справи також міститься кошторис №4 (додаток №1) на науково-проектно-вишукувальні роботи за формою №2-П, однак вказаний документ складений в односторонньому порядку виконавцем - ТОВ "Інтелектуальне будівництво та інженерія" (а.с.109) та не може свідчити про факт прийняття відповідачем виконаних робіт та відповідно не може бути підставою для їх оплати.

Суд приймає до уваги, що оскільки положеннями статей 887-891 Цивільного кодексу України не врегульовано особливості прийняття замовником виконаних підрядником проектних робіт, то з урахуванням приписів ч.4 ст.837, ч.2 ст.887 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт в частині приймання таких робіт поширюються приписи ст.ст.853, 882 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 4 ст.882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється а к т о м , п і д п и с а н и м о б о м а с т о р о н а м и. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Позивачем в якості доказу на підтвердження факту виконання робіт по договору №5-4-Р/0112, надано акт передачі-прийняття виконаних робіт (без номеру та дати) підписаний в односторонньому порядку зі сторони виконавця та не містить мотивів відмови іншої сторони від підписання вказаного акту (а.с.108).

З огляду на вищевказані норми а також відповідно до підписаного договору позивач після завершення виконання робіт, з метою передання їх замовнику, зобов'язаний був направити для підписання відповідачу акт передачі-приймання. Тобто, остаточна оплата належним чином виконаних позивачем робіт обумовлена підписанням відповідних актів приймання - передачі виконаних робіт.

Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження звернення до відповідача з вимогою підписати акт виконаних робіт, не зазначено про відмову позивача підписувати вказаний акт, про що б мало бути зазначено в акті.

Посилання позивач на те, що акт передачі-прийняття виконаних робіт був переданий відповідачу одночасно з накладною №4 також не приймаються судом до уваги, оскільки з найменування документації, яка передана по накладній не вбачається наявність відповідного акту, також відсутня відмітка про його отримання відповідачем наручно.

Відтак, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі підрядником змовнику виконаних робіт у встановленому порядку.

Доводи позивача про те, що спірний договір №15-4-Р/0112 укладено 03.12.12, одночасно з договором №15-5-Р/0112 від 03.12.12, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положення про відділ освіти Чуднівської РДА, затвердженого розпорядженням голови РДА 08.05.13 №155 відділ фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділу та видатки на його утримання затверджуються головою районної державної адміністрації (а.с.92-94).

З долучених до матеріалів справи документів, зокрема, з рішення Житомирської обласної ради №671 від 22.11.12 "Про внесення змін до обласного бюджету на 2012 рік" вбачається, що зі спеціального фонду обласного бюджету для бюджету Чуднівського району було виділено субвенцію на загальну суму 397200,00грн, з яких 385100,00грн спрямовано на оплату робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації з теплосанації загальноосвітніх закладів (а.с.135-141).

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови КМУ від 28.02.02 №228 "Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог щодо виконання кошторисів бюджетних установ" установи мають право брати бюджетні зобов'язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоров'я також установлених затвердженими планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів.

Як зазначає відповідач, вказані кошти були перераховані на оплату робіт по виготовленню проектно-кошторисної документації з теплосанації 6 (шести) загальноосвітніх шкіл (Чуднівської та Іванопільської гімназії, Трощанської Красносільської, Галіївської та Чуднівської ЗОШ І-ІІІ ст) (а.с.144).

В матеріалах справи міститься лист №5 від 15.06.16, адресований голові Чуднівської РДА, в якому позивач підтвердив, що в 2012-2013рр. відділ освіти Чуднівської РДА провів оплату за виконані позивачем проектні роботи на проведення капітального ремонту за 6 (шість) учбових закладів на загальну суму 385074,00грн.

Оскільки на Галіївську загальноосвітню школу кошти були виділені, роботи по договору №15-5-Р/0112 від 03.12.12 на виконання проектної документації будівлі ЗОШ І-ІІІ ст. в с.Галіївка Чуднівського району Житомирської області виконані позивачем, прийняті відповідачем без зауважень на підставі акту передачі-прийняття виконаних робіт №5 від 04.12.12 та оплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення №41 від 07.12.12.

Таким чином, бюджетні кошти, виділені у 2012 році на виготовлення проектно-кошторисної документації з теплосанації загальноосвітніх шкіл, були використані в межах відповідних фактичних надходжень до такого фонду та на цілі, установлені затвердженими кошторисами.

За вказаних обставин неможливо ототожнювати договори №15-4-Р/0112 та №15-5-Р/0112 на створення і передачу проектної продукції та визначати датою укладання договору №15-4-Р/0112 03.12.12, оскільки субвенції на виготовлення проектно-кошторисної документації по ЗОШ І-ІІІ ст. в с.Вільшанка Чуднівського району з державного бюджету у 2012 році не виділялися.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 58811,78грн основного боргу за необґрунтованістю, тому відмовляє позивачу в їх задоволенні.

Крім суми основного боргу, позивач просив також стягнути 84931,04грн пені та 8720,26грн 3% річних.

Оскільки вказані вимоги є похідними від заборгованості по основному боргу, в якому позивачу відмовлено, вимога про стягнення пені та річних задоволенню також не підлягають.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення пені позивач посилається на пункт 5.1 договору. Судом встановлено, що вказаний договір є неукладений (таким, що не відбувся), та за яким у сторін не виникло прав та обов'язків. Разом з тим, слід зазначити, що вищевказаний договір взагалі не містить пункту, який би передбачав право виконавця вимагати стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми за кожен день прострочення. Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Оскільки позивач не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Щодо заяви відповідача від 05.02.18 про застосування строків позовної давності (а.с. 89-91), суд зазначає наступне.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд відмовив позивачу в позові з підстав його необґрунтованості, позовна давність не застосовується.

Крім того, позивач в заяві від 27.02.18 (а.с.98-99), в порядку ст.131, ст.135 ГПК України, просив застосувати до позивача штраф за невиконання вимог ухвали суду від 12.01.18, зокрема за невчасне подання відзиву на позовну заяву, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості вчасно надати відповідь на відзив.

Суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви, оскільки застосування штрафу за невиконання процесуальних обов'язків стороною є правом а не обов'язком суду, суд не встановлював строки для подання відзиву, при цьому відповідачем було подано відзив на позовну заяву та додаткові заперечення на позов, у зв'язку з чим позивач реалізував своє право на надання відповіді на відзив, з огляду на основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Судовий збір у розмірі 2286,95грн покладається на позивача відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.03.18

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати 3прим:

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.з повід)