ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Черкаси справа № 925/1054/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" до Приватного акціонерного товариства "УкрАгроНПК" про стягнення 22 250 859,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 22 250 859,96 грн. заборгованості, з яких 19 906 320,00 грн. вартості оплаченого, але не поставленого товару, 484 018,19 грн. пені за порушення строку поставки товару та 1 860 521,77 грн. пені за порушення строку повернення попередньої оплати за товар на підставі умов укладеного між сторонами договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016.

Заявами від 26.09.2017 (а.с. 236 том 1) та від 09.10.2017 (а.с. 1 том 2) та від 17.10.2017 (а.с. 23 том 2), які судом було прийнято до розгляду як подані в порядку ст. 22 ГПК України, позивач збільшив свої позовні вимоги та остаточно просив стягнути 19 906 320,00 грн. вартості оплаченого, але не поставленого товару, 484 018,19 грн. пені за порушення строку поставки товару та 2 645 364,37 грн. пені за порушення строку повернення попередньої оплати.

З 17.10.2017 по 28.02.2018 провадження справі було зупинено.

26.09.2017 судом було оголошено про початок розгляду справи по суті.

З 15.12.2017 набрав чинності ГПК України у новій редакції, пунктом 9) ч.1 Перехідних положень до якого встановлено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При цьому ч. 3 ст. 230 ГПК України передбачає, що провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Ухвалою від 28.02.2018 суд призначив справу до продовження розгляду її по суті на 13 березня 2018.

В засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення збільшених позовних вимог частково заперечив, про що надав суду відзив на позов (а.с. 153-157 том 2) та подав клопотання про зменшення штрафних санкцій, про відстрочення виконання рішення, які просив задовольнити.

Заслухавши доводи та пояснення представників обох сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ч. 3 ст.13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2016 між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" (Постачальник, відповідач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (Покупець, позивач по справі) укладено договір поставки № ТЕ 9/13.12.16(далі-договір) а.с. 10-11 том 1) .

За умовами цього договору поставки Постачальник-відповідач зобов'язався поставити позивачу аміачну селітру (фас. 1000 кг) на загальну суму 32 229 280,00 грн. ( розділ 1 договору).

За умовами п. 3.3. договору поставка здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором Постачальника в період з 15.12.2016 по 01.03.2017 на умовах повної попередньої оплати протягом 3х днів з дати укладення договору.

Згідно п. 4.1., 4.2. договору поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений в строк до 14 грудня 2016 включно. Всі розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі платіжним дорученням.

За доводами позивача, повну суму вартості поставки (32 229 280,00 грн. ) за вказаним договором він вчасно оплатив трьома платежами:

- 8 029 280,00 грн. за платіжним дорученням № 4266 від 14.12.2016 (а.с. 50 том 1);

- 12 200 000,00 грн. за платіжним дорученням № 3587 від 14.12.2016 (а.с. 51 том 1);

- 1 200 000,00 грн. за платіжним дорученням № 3588 від 14.12.2016 (а.с. 52 том 1).

Повну поставку товару відповідач мав здійснити до 01.03.2017.

Однак позивач вказує, що за договором між сторонами він отримав від відповідача лише 1 768 метричних тон селітри на загальну суму 12 322 960,00 грн., що підтверджується наявними у справі копіями залізничних та видаткових накладних (а.с.12-49 том 1) в період до 12 березня 2017 року включно.

Залишок суми, на яку товар не поставлено, становить 19 906 320,00 грн. (32 229 280,00 - 12 322 960,00), проти чого відповідач не заперечує.

Спірні правовідносини між сторонами виникли із договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016, умови якого відповідають положенням ст. 712 ЦК України. Згідно цієї норми за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 не визнано недійсним, він не оспорюється сторонами. Договір сторонами виконувався.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач обрав своїм способом захисту повернення вартості попередньої оплати за товар.

Відповідач доказів проведення повної поставки товару суду не надав.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що непоставка товару була наслідком правомірного притримання товару відповідачем чи зупинення виконання його обов'язку по поставці товару, виходячи з такого:

Пунктом 7.9. договору між сторонами передбачено, що позивач зобов'язався надати відповідачу в строк до 30.12.2016 засвідчену копію протоколу загальних зборів учасників позивача, що підтверджує повноваження представника позивача на укладення цього договору. В разі ненадання позивачем таких документів, відповідач має право зупинити виконання свого обов'язку щодо постачання (передачі) товару, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Представник позивача не заперечує, що такого протоколу загальних зборів позивач відповідачу до 30.12.2016 не надавав.

Однак і без отримання цього протоколу відповідач прийняв від позивача повну суму передоплати по договору та поставив частину товару на виконання договору.

Позивач ніколи не доводив відсутність повноважень свого представника на підписання договору, повністю виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач, натомість, подав позов про визнання недійсним договору між сторонами, зокрема, з підстав відсутності у позивача протоколу загальних зборів учасників з погодженням на укладення договору між сторонами. У задоводенні цього позову було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні на часткову поставку позивачем товару по договору складені в період з 07.02. по 12.03.2017 (а.с. 41-49 том 1). Отже, поставка товару проведена відповідачем вже після закінчення терміну (30.12.2016) для надання позивачем копії протоколу загальних зборів в порядку п. 7.9. договору, що свідчить про те, що даний документ для відповідача не мав принципового значення і його відсутність не була перепоною для поставки товару і виконання договору.

Поставку товару слід було повністю провести до 01.03.2017 і сторони не погоджували інший строк виконання договору.

Відповідач після 12.03.2017 не попередив позивача жодним листом про те, що він саме призупиняє виконання свого обов'язку по подальшій поставці товару через ненадання позивачем протоколу; не вказав, на який строк він робить призупинення виконання, як це співвідноситься із пропуском кінцевого терміну виконання договору, не вимагав надати йому протокол загальних зборів і не визначав для цього новий строк. Тому доводи представника відповідача в цій частині не підтверджуються наявними у справі доказами та відхиляються судом.

Відповідач не спростовував доводів позивача про те, що насправді з боку відповідача відбулося не призупинення виконання, а у відповідача настала неможливість з певних причин повністю виконати своє зобов'язання по поставці товару, оскільки не надав доказів наявності у нього товару для поставки включно до 01.03.2017.

Також відповідач не застосовував притримання товару за договором, оскільки у відповідності до ст.594,595 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

Такого повідомлення відповідач позивачу не направив, що виключає перебування сторін у відносинах притримання речі кредитором.

Крім того, у випадку реалізації покупцем свого права на відмову від прийняття виконання за договором внаслідок прострочення кінцевого терміну його поставки, будь-яке притримання продавцем речі втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджується, що листами від 23.03.2017 та від 05.04.2017 (а.с. 54,55 том 1) позивач повідомив відповідача про відмову від отримання залишку товару по договору між сторонами і просив повернути сплачений за товар кошти.

Обидва листи відповідач отримав у день їх складення, що не заперечується відповідачем та підтверджується написами на листах про їх отримання.

Позивач має право ставити питання про повернення передоплати за товар, таке право не може бути оспорено чи заперечено продавцем товару, доказів повернення коштів передоплати відповідач суду не надав.

Тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 19 606 320,00 грн. як вартість оплаченого, але непоставленого товару по договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016.

За порушення договірного зобов'язання позивач також просить стягнути з відповідача 484 018,19 грн. санкцій за порушення строку поставки товару та 2 645 364,37 грн. санкцій за порушення строку повернення попередньої оплати згідно розрахунку, наведеного у заяві про збільшення позовних вимог від 17.10.2017 (а.с. 23 том 2).

Дана вимога підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

Згідно ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК визначає, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, за правилами ГК України можливе застосування пені за порушення немайнового зобов'язання.

У відповідності до п. 5.1. договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016, у випадку несвоєчасної поставки товару або прострочення повернення Покупцеві грошових коштів за поставлений Товар неналежної якості або повернення Покупцеві грошових коштів внаслідок відмови Покупця від поставки товару в порядку визначеному абзацом другим цього пункту, Постачальник сплачує Покупцю штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості несвоєчасно поставленого Товару або несвоєчасно повернених грошових коштів за кожен день прострочення.

У випадку прострочення поставки більше ніж на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від поставки Товару (в повному обсязі або частково). Постачальник зобов'язаний повернути Покупцю всю суму попередньої оплати за Товар, від поставки якого відмовився Покупець, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги від Покупця.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 ГПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, якщо у п. 5.1. договору сторонами погоджено про обрахунок штрафної санкції в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу, то сторонами досягнуто домовленості про стягнення саме пені за порушення зобов'язання.

Розрахунок пені в сумі 484 018,19 грн. за непоставку товару, до моменту відмови позивача від подальшої поставки товару, проведено вірно.

В частині нарахування пені за прострочення повернення коштів передоплати за товар судом встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, листами від 23.03.2017 № 231/03 та від 05.04.2017 № 051/04 (а.с. 54, 55 том 1) позивач відмовився від прийняття недопоставленого товару за договором від 13.12.2016 та просив відповідача до 30 березня 2017 року повернути кошти передоплати в сумі 7 137 280,00 грн. та до 10 квітня 2017 повернути сплачені кошти в сумі 12 769 040,00 грн.

Відповідач у встановлені строки позивачу кошти не повернув.

З урахуванням цього позивач з 31.03.2017 рахує термін прострочення повернення коштів в сумі 7 137 280,00 грн., а з 13.04.2017 рахує прострочення повернення 19 906 320,00 грн. ( 7 137 280,00 грн.+12 769 040,00 грн. ).

Однак період нарахування пені за прострочення повернення коштів передоплати слід обмежити шістьма місяцями, з 31.03.2017 по 31.09.2017, як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Даною нормою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Представники сторін погоджуються, що умови договору між ними не місять вказівки на те, що у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГПК України вони домовилися про нарахування пені у строк понад шість місяців.

Отже, за належним розрахунком розмір пені по договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 за порушення термінів повернення передоплати, становить лише 2 427 212,93 грн.

Відповідач заявив клопотання від 12.03.2018 про зменшення штрафних санкцій за порушення строку поставки товару до 25 000,00 грн., а за порушення строку повернення коштів попередньої оплати - до 175 000,00 грн. та просить суд відстрочити виконання судового рішення на 1 календарний рік.

В засіданні представник відповідача ці клопотання підтримав та просить суд їх задовольнити, а представник позивача просить у їх задоволені відмовити.

Обговоривши з представниками сторін дані клопотання, судом встановлено таке:

У відповідності до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 6 ст. 238, ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Суд вбачає, що клопочучи про відстрочення виконання судового рішення на 1 рік, відповідач не надав суду жодного доказу, яким чином судове рішення у повній сумі буде виконано через рік, якщо сам відповідач стверджує про відсутність у нього коштів на проведення розрахунків та велику кількість кредиторів, які вже отримали судові рішення про стягнення боргу на свою користь у аналогічних спорах.

За наслідками виконання договору між сторонами позивач повністю виконав свої зобов'язання та сплатив по передоплаті 32 229 280,00 грн., а на 19 906 320,00 грн. з цих коштів не отримав товар і відповідач у добровільному порядку не повертає йому ці кошти тривалий час.

Відповідач не може пояснити суду, яким чином при відстроченні виконання рішення ще на 1 рік буде дотримано баланс інтересів сторін та в чому позитивний момент для позивача у справі, який тривалий час не може отримати повернення своїх грошових коштів, а виконання судового рішення ще може бути відстрочено на рік. При цьому суд вважає, що доводи відповідача про те, що відстрочення виконання рішення дасть можливість уникнути відповідачу банкрутства і розрахуватися поступово, не є достатнім аргументом корисності цієї ситуації для позивача. Неможливість відповідача одномоментно вилучити зі свого обороту кошти, що складають предмет спору, також не є підставою для відстрочення виконання судового рішення та свідчить про винні дії відповідача.

Позивач не позбавлений права після прийняття судового рішення в порядку ст. 331 ГПК України звернутися до суду із іншою заявою про відстрочення виконання судового рішення.

Норми про право суду зменшити штрафні санкції чинний ГПК України вже не містить, а тому дане клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Правомірність позовних вимог доведена зібраними у справі доказами, відповідач не надав суду доказів про проведення повного розрахунку, але позов підлягає лише до часткового задоволення.

З відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 19 906 320,00 грн. вартості оплаченого, але не поставленого товару, 484 018,19 грн. пені за порушення строку поставки товару, 2 427 212,93 грн. пені порушення строку повернення попередньої оплати по договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 .

В решті вимог в частині пені у позові слід відмовити через її безпідставне нарахування.

Згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути 240 000,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору, що складало максимальну ставку судового збору на момент подачі позову.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УкрАгроНПК" (ідентифікаційний код 31961067, Черкаська область, Жашківський район, м. Жашків, вул. Промислова, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (ідентифікаційний код 36469551, м. Київ, вул. Старокиївська, 10, корпус Г) ---- 19 906 320,00 грн. вартості оплаченого, але не поставленого товару, 484 018,19 грн. пені за порушення строку поставки товару, 2 427 212,93 грн. пені порушення строку повернення попередньої оплати по договору поставки № ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 та 240 000,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 15 березня 2018

Суддя Н.М. Спаських