ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 909/395/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" до Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про стягнення 248 313,58 грн боргу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі - Управління) про стягнення 248 313,58 грн з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПАТ "Укртелеком", як оператором телекомунікацій за період з січня по грудень 2016 року було надано послуги зв'язку пільговим категоріям населення на загальну суму 248 313,58 грн, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету, однак відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг на території Городенківського району Івано-Франківської області, всупереч вимог чинного законодавства, не відшкодовано за рахунок державних субвенцій понесені позивачем витрати на вищевказані послуги, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 248 313,58 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 11.05.2017 (суддя Матуляк П.Я.) позов задоволено.

Вирішено стягнути з Управління соціального захисту населення Городенківської райдержадміністрації Івано-Франківської області на користь ПАТ "Укртелеком" 248 313,58 грн заборгованості.

Рішення мотивовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині відшкодуванню позивачу наданих ним послуг за рахунок субвенції з бюджету, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 (колегія суддів: Хабіб М.І., Желік М.Б., Юрченко Я.О.) у задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

Змінено вступну та резолютивну частини рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2017 у справі № 909/395/17, а саме:

- у вступній частині рішення після слів "до відповідача.." замість Управління соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області вказати Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації;

- в абзаці першому резолютивної частини рішення після слів " задовольнити позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" до..", замість Управління соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області вказати Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації;

- в абзаці другому резолютивної частини рішення після слів " Стягнути з ..." замість Управління соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області вказати Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації.

В решті рішення залишено без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі Управління посилається на порушення судами попередніх інстанцій положень статей 11, 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 23, 102 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), статті 63 Закону України "Про телекомунікації", частини 2 статті 34 та статті 36 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017) та зазначає, що Управління не має можливості задовольнити вимоги позивача до вирішення на державному рівні питання компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг особам, що мають право на пільги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі Управління просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укртелеком".

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу Управління від ПАТ "Укртелеком" до Верховного Суду не надходив.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Статтею 300 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, згідно з якими, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.12 № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за період з січня по грудень 2016 року позивачем було надано послуги відповідним категоріям населення на загальну суму 248 313,58 грн, що підтверджується наданим ПАТ "Укртелеком" зведеним розрахунком заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

ПАТ "Укртелеком" для проведення звірки розрахунків відшкодувань направляв Управлінню форми-2 пільги у відповідності до Наказу Міністерства праці та соціальної політики від 04.10.07 № 535, що підтверджується наявними у матеріалах справи описами вкладень до цінних листів та повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте відповідач уникав підписання даних форм, повертаючи їх без підпису.

Відповідно до абзацу 3 підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 БК України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, зокрема, видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян.

Згідно з частиною 1 статті 102 БК України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок), згідно з пунктом 2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, пільг з послуг зв'язку, у т.ч. безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) - пункти 3-5 Порядку.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі (пункт 6 Порядку).

Згідно з пунктом 8 Порядку отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню.

Судами встановлено, що станом на час винесення рішення судом першої інстанції відповідачем не відшкодовано позивачу витрати за надані у 2016 році послуги зв'язку пільговим категоріям населення.

Крім того судами встановлено, що в порушення вимог пункт 5 Порядку щодо складання щомісячних актів звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг відповідач таких актів не складав, а надіслані позивачем акти не підписував.

Апеляційний суд ухвалами від 20.06.2017 та від 01.08.2017 зобов'язував сторони подати щомісячні акти звіряння розрахунків за надані послуги за період з січня по грудень 2016 року, оформлення яких передбачено пунктами 4-6 Порядку, а у разі відсутності таких, суд зобов'язав сторони провести звірку розрахунків, яку оформити відповідним актом чи актами.

Проте, відповідач надіслані йому позивачем щомісячні акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги за 2016 рік не підписав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суди попередніх інстанцій у відповідності з вимогами статті 43 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) надали належну правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема, зведеному розрахунку заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги та дійшли правильних висновків про наявність у відповідача обов'язку відшкодувати позивачу надані ним послуги зв'язку пільговим категоріям населення у 2016 році на загальну суму 248 313,58 грн, що стало обґрунтованою підставою для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про відсутність вини Управління у неможливості відшкодування ПАТ "Укртелеком" зазначених послуг, оскільки питання компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг особам, що мають право на пільги підлягає вирішенню на державному рівні, спростовуються наступним.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом частини 2 статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Згідно пункту 7 Перехідних положень ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2147-VIII) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

У даній справі, що переглядається у касаційному порядку у складі колегії суддів, колегія не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що розпорядженням Голови Городенківської РДА Івано-Франківської області від 15.07.2014 № 138 найменування відповідача - Управління соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації (ідент. код 03193287) було змінено на Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації (ідент. код 03193287); дані про нове найменування відповідача були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджено відповідною випискою, виданою 14.08.2014, в зв'язку з чим апеляційним господарським судом обґрунтовано змінено вступну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції в частині найменування відповідача.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 909/395/17 залишити без змін.

3. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в дохід Державного бюджету України 4 469,64 грн (чотири тисячі чотириста шістдесят дев'ять гривень шістдесят чотири копійки) судового збору за подання касаційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір