Суд
УХВАЛА

05 березня 2018 року

м. Київ

справа № 910/16263/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок Тканин" (далі - ТОВ "Будинок Тканин")

про перегляд постанови Вищого господарського суду України у складі колегії суддів: Іванової Л.Б. (головуючий), Барицької Т.Л., Гольцової Л.А. від 09.03.2017

за позовом ТОВ "Будинок Тканин"

до: публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - Банк, ПАТ "Банк Форум");

товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ратіо Інвест" (далі - ТОВ "ФК "Ратіо Інвест") та товариства з обмеженою відповідальністю "Електронні торги України" (далі - ТОВ "Електронні торги України")

про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону) та визнання недійсним договору,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_6;

ОСОБА_7;

ОСОБА_8;

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Будинок Тканин" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Банк Форум", ТОВ "ФК "Ратіо Інвест", ТОВ "Електронні торги України" про: визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_6 за кредитним договором від 20.08.2008 № 0435/08/01CLN (лот № 210645), оформлених протоколом від 25.07.2016 № 210645 проведення аукціону в електронній формі ТОВ "Електронні торги України "; визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.07.2016 № 159-Ф, укладеного між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "ФК "Ратіо Інвест".

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/16263/16 (суддя Турчин С.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 (колегія суддів у складі: головуючого Чорногуза М.Г. суддів Калатай Н.Ф., Агрикової О.В.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у справі № 910/16263/16 (у складі колегії суддів: Іванової Л.Б. - головуючий, суддів Барицької Т.Л., Гольцової Л.А.): касаційну скаргу ТОВ "Будинок Тканин" залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі №910/16263/16 залишено без змін.

13.12.2017 ТОВ "Будинок Тканин" звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у справі № 910/16263/16, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016, постанову Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у справі № 910/16263/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Будинок Тканин" задовольнити в повному обсязі.

Заява про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 09.03.2017 подана з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс; у редакції, чинній до 15.12.2017) - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (редакції, чинній до 15.12.2017), заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

31.01.2018 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В., Львова Б.Ю., передано заяву ТОВ "Будинок Тканин" про перегляд названої постанови Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у порядку розділу XII-2 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Ухвалою Верховного Суду від 05.02.2018 заяву ТОВ "Будинок Тканин" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 03.09.2017 у справі № 910/15767/15 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 26.02 2018.

12.02.2018 ТОВ "Будинок Тканин" подано заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі Верховного Суду від 05.02.2018.

Як доказ неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 10.10.2017 у справі № 920/880/16, від 05.10.2017 у справі № 917/20/16, від 02.10.2017 у справі № 910/13202/16, від 19.09.2017 у справі № 904/1298/16, від 17.10.2017 у справі № 910/11965/16, від 22.11.2017 у справі № 922/992/17, в яких, на думку заявника, неоднаково, порівняно з постановою Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у справі № 910/16263/16, застосовано судами касаційної інстанції статті 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відмови в допуску справи до провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції зазначає, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що: предметом позову у справі є позовні вимоги про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги, оформлених протоколом від 25.07.2016 № 210645 та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.07.2016 № 159-Ф, укладеного між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "ФК "Ратіо Інвест"; розділом VI Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.03.2016 № 388, передбачено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися, в тому числі, такі види активів (майно) банку, що ліквідується, як права вимоги за кредитними договорами; пунктом 5.11 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2, встановлено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок); пунктом 2.2.2 статуту ТОВ "ФК "Ратіо інвест" визначено, що предметом діяльності товариства є, зокрема, надання фінансових кредитів, за рахунок власних коштів; додатком до Свідоцтва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17.08.2015 ФК № 609 передбачено, що ТОВ "ФК "Ратіо інвест" має право надавати фінансові кредити за рахунок власних коштів без отримання ліцензій та/або дозволів; рішеннями Комітету з питань організації продажу активів про затвердження умов продажу від 03.02.2016 № 09/16 та виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.02.2016 № 131/1, якими визначені та затверджені умови продажу права вимоги ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_6 за кредитним договором, вимог до учасників конкурсу щодо наявність ліцензій - не встановлено; пунктом 7.3.2 Правил проведення відкритих торгів (аукціонів) в електронній формі з продажу активів (майна) банків, що ліквідуються встановлено перелік документів, які мають бути додані до заяви про участь у електронних торгах, предметом яких є відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами, яким надання ліцензії небанківською фінансовою установою - не передбачено.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги не містить ознак здійснення операцій з валютними цінностями (оскільки предметом договору про відступлення права вимоги від 29.07.2016 є не валютні цінності, а право вимоги за кредитним договором, про що прямо зазначено у пункті 1.1 договору відступлення; ТОВ "ФК "Ратіо Інвест" не надавало і не одержувало кредит в іноземній валюті, а розрахунки між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "ФК "Ратіо Інвест" за договором про відступлення здійснювались у валюті України - гривні), а тому для придбання права вимоги за кредитним договором ТОВ "ФК "Ратіо Інвест" не потрібно було отримувати ліцензію НБУ.

Також судом першої інстанції зроблено висновок, що умови оспорюваного договору відступлення прав вимоги, викладені у пункті 1.2 договору, не суперечать вимогам чинного законодавства України з огляду на те, що за умовами спірного договору відбулася заміна кредитора (сторони) за кредитним договором, а зазначені пункті 1.2 договору майбутні вимоги випливають з умов кредитного договору та із передбачених ним зобов'язань щодо сплати штрафних санкцій.

Водночас з постанови від 10.10.2017 у справі № 920/880/16, яку додано до заяви в обґрунтування підстави для перегляду рішення суду касаційної інстанції, вбачається, що позов у ній подано про: визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 24.11.14 №1, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Грабовське" та товариством з обмеженою відповідальністю "УК.АЗ.-Дружба"; визнання недійсною односторонньої угоди про залік зустрічних позовних вимог товариством з обмеженою відповідальністю "Грабовське" відповідно до заяви від 25.11.14 № 141.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у справі № 920/880/16, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що: відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, оскільки на момент укладення договору цесії від 24.11.14 № 1 вимога по ній не була дійсною, бо вже була припинена за угодами від 28.12.12 шляхом заліку зустрічних однорідних вимог між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 та товариством з обмеженою відповідальністю "УК.АЗ.-Дружба", тому договір про відступлення права вимоги від 24.11.14 суперечить вимогам положень статей 203, 215 ЦК України та є недійсним; односторонню угоду про залік зустрічних вимог від 25.11.14 № 141 також визнанню недійсною, оскільки вказаний правочин ґрунтується на договорі від 24.11.14 №1.

У наданій для порівняння постанові від 19.09.2017 у справі № 904/1298/16 суд касаційної інстанції виходив з того, що позов у ній подано про: стягнення 3 456 125,75 грн., з яких: 1 900 378,75 грн. заборгованості; 128 562,56 грн. пені; 102 620,45 грн. - 3% річних та 1 324 563,99 грн. - "інфляційних втрат" у зв'язку з неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю фірми "Мед-Сервіс" зобов'язань щодо повного та своєчасного розрахунку за договором купівлі-продажу від 26.08.2010 № 778, право вимоги за яким у публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" виникло на підставі укладеного з приватним акціонерним товариством "Альба Україна" договору відступлення прав вимоги від 05.06.2014 №70701-20/14-7.

Дослідивши додані до заяви матеріали та доводи, викладені у заяві ТОВ "Будинок Тканин" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 09.03.2017 у справі № 910/16263/16, здійснивши аналіз постанов Вищого господарського суду України від 10.10.2017 у справі № 920/880/16, від 19.09.2017 у справі № 904/1298/16 та оскаржуваної постанови, Касаційний господарський суд вважає, що підстави для висновку про наявність неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права відсутні, оскільки прийняття таких рішень у вказаних заявником справах зумовлені відмінними одна від одної підставами виникнення спорів, різняться за предметом спору та пов'язані з різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду справ, перевірка правильності встановлення яких виходить за межі повноважень Верховного Суду.

З постанови від 05.10.2017 у справі № 917/20/16, яку також додано до заяви в обґрунтування підстави для перегляду рішення суду касаційної інстанції, вбачається, що позов у ній подано про стягнення з публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 101 719 245,55 грн. основного боргу, 10 171 924,55 грн. пені, 5 559 723,15грн. - 3% річних, 17 623 492,15 грн. інфляційних втрат, а також 20 888 158,20 грн. пені і 16 067 814 грн. - 7% штрафу. В обґрунтування позовних вимог публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" посилалося на те, що публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" на виконання умов договору купівлі купівлі-продажу сирої нафти від 22.05.2013 № 23-00/55-13 отримало від позивача попередню оплату в розмірі 469 747 081,42 грн., проте публічне акціонерне товариство "Укртатнафта" всупереч умовам договору нафту не поставило, при цьому частина попередньої оплати була повернута відповідачем позивачу, а інша - зарахована в погашення зустрічних однорідних вимог згідно з листами публічного акціонерного товариства "Укртранснафта".

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2017 у справі № 917/20/16: касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" задоволено частково; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 та рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2017 у справі №917/20/16 скасовано; справу №917/20/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

У наданих також для порівняння постановах Вищого господарського суду України:

- з постанови від 22.11.2017 у справі № 922/992/17 вбачається, що позов у ній подано про визнання недійсними з моменту укладення: договору про відступлення права вимоги кредитного портфелю від 13.12.2016 № 2365/61, укладеного між публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс Груп"; договору про відступлення права вимоги кредитного портфелю від 13.12.2016 № Гр-13/12/16, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс Груп" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Грот". Скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 і рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2017 у справі № 922/922/17 та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний господарський суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій, досліджуючи факт переходу до відповідачів права вимоги за договором кредиту та надаючи правову оцінку змісту укладених договорів, не з'ясували обсягу правосуб'єктності та правовий статус ТОВ "ФК "Еліт Фінанс Груп" та ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" стосовно набуття прав кредитора за зобов'язаннями, що випливають із кредитних правовідносин, а саме чи отримали вказані особи у встановленому порядку повноваження на надання банківських послуг з кредитування за рахунок залучених коштів, тобто чи мають вони необхідну правоздатність;

- з постанови від 17.10.2017 у справі № 910/11965/16 вбачається, що у ній подано первісний позов про стягнення інфляційних витрат у розмірі 22 197 553,48 грн. та 3% річних у розмірі 2 100 851,51 грн., нарахованих за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року та зустрічний позов про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 24.10.2013. Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.062017 і рішення господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі № 910/11965/16 та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний господарський суд виходив з того, що, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не встановили чи існували у товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" ті права, які воно відступило за оспорюваним договором первісному позивачу. Крім того, судом апеляційної інстанції не обґрунтовано висновків щодо того, що оспорюваний договір від 24.10.2013 є змішаним та містить одночасно елементи договору цесії та факторингу. Також судами не було досліджено в повній мірі питання щодо недійсності договору відступлення права вимоги;

- з постанови від 02.10.2017 у справі № 910/13202/16 вбачається, що суд касаційної інстанції виходив з того, що: позов у ній подано про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гренатек" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Капітал" 91 000,00 грн. боргу за договором від 11.02.14 № 08-14 поставки нафтопродуктів; при цьому наявність права вимагати сплати грошових коштів позивач обґрунтовує укладенням між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Нео-Синтезгаз" договору факторингу від 18.03.16 № 1/11Ф; відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на те, що права вимоги до боржника вже було уступлено кредитором товариством з обмеженою відповідальністю "Нео-Синтезгаз" фактору товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Капітал" на підставі договору факторингу від 06.03.2014. Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 і рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/13202/16 та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний господарський суд виходив з того, що судами попередніх інстанцій не з'ясовано, чи розірвано договір від 06.03.2014 № 4/5Ф додатковою угодою від 17.02.2016 № 2 до договору № 4/5Ф на момент укладання договору від 18.03.2016 № 1/11Ф.

Таким чином, зазначені судові рішення судів касаційних інстанцій не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин, залежно від яких суди дійшли відповідних правових висновків.

Крім того, Касаційний господарський суд зазначає, що прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі, а тому на відповідні постанови (від 05.10.2017 у справі № 917/20/16, від 22.11.2017 у справі № 922/992/17, від 17.10.2017 у справі № 910/11965/16, від 02.10.2017 у справі № 910/13202/16) не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Враховуючи те, що подібність правовідносин у постановах Вищого господарського суду України, на які здійснено посилання заявником на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), та в судовому рішенні, щодо якого подано заяву про перегляд, не знайшла підтвердження, підстави для допуску даної справи до провадження Верховного Суду відсутні.

Доводи поданої заяви фактично зводиться до висловлення незгоди з прийнятими у справі судовими рішеннями, проханням про повторний перегляд матеріалів справи, переоцінкою доказів та встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 "Справа "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) вказано, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справі "Рябих проти Росії", заява N 52854/99).

Аналогічна позиція викладена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 зі справи "Устименко проти України" (заява N 32053/13).

З урахуванням викладеного доводи заяви ТОВ "Будинок Тканин" про неоднакове застосування касаційним судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для допуску даної справи до провадження Верховного Суду відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017), статтями 11116, 11117, 11121 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Будинок Тканин" у допуску справи № 910/16263/16 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов