ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р.Справа № 922/1425/17

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І.
при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України, м. Київ
до 1) Харківської міської ради, м. Харків; 2) Акціонерного товариства закритого типу "Гея", м. Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників сторін:
позивача - Грушевський Ю.С. (директор; наказ № 22-ДП від 30.07.2015 р.);

1-го відповідача Оганезева Р.А. (довіреність № 08-11/3974/2-17 від 28.12.2017 р.);

2-го відповідача - Малінка І.В. (довіреність б/н від 17.06.2016 р.);

третьої особи - Вельма І.О. (довіреність № 220/383/д від 22.11.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, м. Харків (далі за текстом - 1-й відповідач), в якій просить суд визнати недійсним п. 10 та підпункти 10.1-10.3 додатку № 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.06.2005 р. на підставі рішення XXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 147/04 Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 7205 Серія ЯЯ № 306115 по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова (далі - Державний акт)). Однак, в подальшому п. 10 та п.п. 10.1-10.3 додатку № 1 рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 (далі спірне рішення) вирішено надати АТЗТ «Гея» в оренду земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), загальною площею 0,3182 га для завершення будівництва житлової будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями до 31.12.2010 р. (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) в межах Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 30.06.2005 р. № 7205; перевести земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), загальною площею 0,3182 га з земель оборони до земель житлової та громадської забудови; припинити Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України право користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) за його добровільною відмовою.

На думку позивача, п. 10 та п.п. 10.1-10.3 додатку № 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 прийняті з порушенням вимог Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про Збройні сили України", Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та Основних правил користування наданими землями (далі - Положення), затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Закону України "Про оборону України", оскільки припинення Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України права користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) відбувалося без згоди Міністра оборони України.

В процесі розгляду справи судом до її участі в якості співвідповідача залучено АТЗТ "Гея", м. Харків (далі за текстом - 2-й відповідач) та в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України (далі за текстом - третя особа).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2017 р. провадження по справі № 922/1425/17 припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 р. ухвалу від 28.09.2017 р. по справі № 922/1425/17 скасовано; справу № 922/1425/17 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2017 р. визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Байбак О.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017 р. позов Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, м. Харків прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В процесі розгляду справи в підготовчому засіданні 1-й відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 1732 від 22.01.2018 р.), в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, посилаючись на відсутність будь-яких законних підстав для визнання недійсним спірного рішення. 1-й відповідач вказує, що припинення позивачу права користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) відбувалося у відповідності до п. п. 44-45 Положення та ст. ст. 141-142 Земельного кодексу України, оскільки останній отримавши від 2-го відповідача 19 квартир направив на адресу Харківського міського голови листа від 28 грудня 2007 року з проханням скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3182 га по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), виданий Східному УКБ МО України 30.06.2005 року, зареєстрованого за № 7205 та надати вказану земельну ділянку АТЗТ «Гея» для подальшого будівництва.

2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 2323 від 29.01.2018 р.) в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на відсутність законних підстав для визнання недійсним спірного рішення. 1-й відповідач вказує, що він повністю виконав умови укладеного між ним, позивачем та ТОВ «Градо» договору уступки вимоги (цесії) № 61 та передав Міністерству оборони України 19 квартир для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей та сплатив на користь ТОВ «Градо» грошову компенсацію у розмірі 1210300 грн. 2-й відповідач вказує, що в подальшому позивач направив на адресу Харківського міського голови листа від 28 грудня 2007 року з проханням скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3182 га по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), виданий Східному УКБ МО України 30.06.2005 року, зареєстрованого за № 7205 та надати вказану земельну ділянку АТЗТ «Гея» для подальшого будівництва, та 21.12.2007 р. передав йому будівельний майданчик на земельній ділянці 0,3182 га по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова). 2-й відповідач вказує, що отримавши земельну ділянку він здійснив на ній будівництво об`єктів нерухомості та зареєстрував на них право власності та подав до Харківської міської ради документи для надання йому в оренду цієї земельної ділянки. Таким чином, на думку 2-го відповідача, припинення позивачу права користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) відбувалося у відповідності до п. п. 44-45 Положення та ст. ст. 141-142 Земельного кодексу України, оскільки позивач, за наявності дозволу Міністерства оборони України, отримавши від 2-гов відповідача квартири направив на адресу Харківського міського голови прохання про скасування державного акту, що і було зроблено спірним рішення Харківської міської ради.

Крім того, 2-й відповідач надав суду відповідь на відзив (вх.. № 2321 від 29.01.2018 р.) в якому зазначив, що він підтримує позицію 1-го відповідача у даній справі.

Третя особа надала суду відзив на позовну заяву (вх.. № 3202 від 05.02.2018 р.) в якому просить суд заявлений позивачем позов задовольнити, та визнати недійсним п. 10 та підпункти 10.1-10.3 додатку № 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 . В обґрунтування своїх доводів третя особа вказує, що земельна ділянка по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) вказана в державному акті на право постійного користування земельною ділянкою № 7205 Серія ЯЯ № 306115 є землями оборони що перебувають у державній власності та закріплена за позивачем на праві оперативного управління. При цьому, в силу положень ст.. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» вирішення питання про вилучення цього майна не є повноваженнями органів місцевого самоврядування та належить до компетенції Кабінету Міністрів України. З посиланням на вказане третя особа зазначає, що на момент прийняття рішень Харківської міської ради від 27.02.2008 року №25/08 та від 16.04.2008 року №81/08. у останньої були відсутні повноваження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки державної власності, оскільки такі повноваження належать виключно Кабінету Міністрів України. Також третя особа вважає, що лист позивача від 28 грудня 2007 року з проханням скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не може розцінюватися як згода на вилучення земельної ділянки, оскільки у позивача відсутні повноваження щодо відчуження земельної ділянки, і таке право має виключно Кабінет Міністрів України.

Ухвалою господарського суду від 19.02.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.02.2018 р.

В судовому засіданні 21.02.2018 р. судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 05.03.2018 р., за відповідним клопотанням позивача.

На судове засідання 05.03.2017 р. прибули представники позивача 1-го та 2-го відповідачів та третьої особи.

Представник позивача наполягає на задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи підтримує позицію позивача у даній справі, просить суд заявлений останнім позов задовольнити в т.ч. з підстав, викладених в письмових поясненнях третьої особи.

Представники 1-го та 2-го відповідачів проти задоволенні позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, представник 2-го відповідача наполягає на застосуванні до спірних правовідносин позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 30.06.2005 р. на підставі рішення XXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 147/04 Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 7205 Серія ЯЯ № 306115 по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова (далі - Державний акт)).

Згідно з даним державним актом, цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво та експлуатація 12-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями на 1-му та 2-му поверхах.

З метою будівництва на визначеній в державному акті земельній ділянці житлового багатоповерхового комплексу 17.09.2004 р. між Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градо», як пайовиком, укладено договір № 7 про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі.

Згідно з п. 2.1. договору його предметом є будівництво у порядку пайової участі сторонами «об`єкту» (житлового багатоповерхового комплексу з підземним паркінгом та вбудовано прибудованими приміщеннями на земельній ділянці площею 0,3 га за адресою: м. Харків, вул.. Полтавський шлях, 186, який підлягає будівництву згідно затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації) для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних сил України.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що будівництво «об`єкту» здійснюється пайовиком або визначеним ним спеціалізованими підприємствами, установами та організаціями зі всією інженерною та соціальною інфраструктурою згідно архітектурно-планувальним завданням, технічними умовами та проектно-кошторисною документацією.

За змістом п. 3.1. договору, після введення «об`єкту» в експлуатацію замовник отримує квартири, загальна площа яких становить 15% від загальної площі квартир в «об`єкті». Пайовик отримує 85% загальної площі квартир, будівлі «об`єкту» та 100% нежитлових вбудованих приміщень соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземний паркінг, інженерні мережі загальною площею «проекту», які входять до складу «об`єкту» і будуть побудовані на ділянці.

Згідно з п. 3.4. договору, сторони погодилися і встановили, що для досягнення мети цього договору і розмежування повноважень між сторонами, замовник передає, а пайовик повноваження на виконання функцій замовника будівництва «об`єкту» з повноваженнями, визначеними даним пунктом договору.

В подальшому, 11.08.2005 року між Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, Акціонерним товариством закритого типу «Гея» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градо» був укладений Договір уступки вимоги (цесії) №61 (далі за текстом - Договір цесії), згідно з умовами якого ТОВ «Градо» передає АТЗТ «Гея» право вимоги, яке належало ТОВ «Градо» і приймає на себе функції замовника (Східного УКБ МО України) та стає кредитором за Договором № 7 про будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін від 17.09.2004 року.

Цей Договір цесії був затверджений 26.08.2005 року Директором Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України.

На виконання Договору цесії АТЗТ «Гея» компенсувало ТОВ «Градо» уступлене право вимоги шляхом перерахування грошової компенсації у розмірі 1210300,00 гривень за раніше передані Міністерству оборони України квартири та витрати, пов`язані з передпроектною підготовкою будівництва.

29.12.2006 року між Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Акціонерним товариством закритого типу «Гея» підписана Додаткова угода до Договору цесії та до договору №7 від 17.09.2004 року, в якій визначено, що на виконання рішень Міністра оборони України № 6607/3 від 30.11.2006 року та № 13917/з від 29.12.2006 року АТЗТ «Гея» достроково передає Міністерству оборони України квартири у м. Чугуєві по вул. Харківській, 132 (додаток 7).

На виконання умов зазначених договорів, 01.11.2007 року між АТЗТ «Гея» та Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України був підписаний Акт прийому передачі квартир за адресою м. Чугуїв, вул.. Харківська 132 у кількості 19 штук загальною площею 1242,2 кв .м.

17.12.2007 року на ім`я Начальника Східного управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України напрвлено лист Директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України щодо повного виконання АТЗТ «Гея» умов Договору цесії та надання згоди на передачу будівельного майданчика по вул. Полтавський шлях, 186 у м. Харкові та розібраного об`єкту незавершеного будівництва АТЗТ «Гея».

21.12.2007 року на підставі Дозволу Департаменту будівництва Міністерства оборони України від 17.12.2007 року №227/8/5403 робочою групою у складі представників Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та АТЗТ «Гея» був підписаний Акт прийому-передачі будівельного майданчика площею 0,3182 га з об`єктом незавершеного будівництва (розібраним) по вул. Полтавський шлях, 186, згідно з яким Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України вирішило передати, а АТЗТ «Гея» вирішило прийняти зазначений об`єкт.

В подальшому, Начальник Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманський С.А. направив на адресу Харківського міського голови лист від 28.12.2007 р. № 652 в якому зазначив про повне виконання АТЗТ «Гея» своїх зобов`язань за договором уступки вимоги (цесії) № 61 до договору № 7 від 17.09.2004 р. про будівництво житла шляхом пайової участі сторін, шляхом передачі Міністерству оборони України 21 квартири, та про передачу йому Східним УКБ МО України на виконання договору від 25.12.2007 р. будівельного майданчику об`єктом незавершеного будівництва розташованого на земельній ділянці вказаній в державному акті. На підставі зазначених обставин, Східного УКБ МО України просив скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 0,3182 га по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) виданий Східному УКБ МО України 30.06.2005 р., зареєстрований за № 7205 та надати вказану земельну ділянку АТЗТ «Гея» для подальшого будівництва.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.02.2008 р. по справі № 55/12-08 визнано право власності за АТЗТ «Гея» на об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул.. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), на земельній ділянці площею 0,3182 га., наданій в постійне користування Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України на підставі рішення XXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 147/04 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ № 306115, реєстраційний № 7205 від 30.06.2005 р. В подальшому, як свідчать матеріали справи, АТЗТ «Гея» зареєструвало право власності на вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Пунктом 10 та п. п. 10.1-10.-3 додатку № 1 до рішенням 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 вирішено надати АТЗТ «Гея» в оренду земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), загальною площею 0,3182 га для завершення будівництва житлової будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями до 31.12.2010 р. (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) в межах Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 30.06.2005 р. № 7205; перевести земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), загальною площею 0,3182 га з земель оборони до земель житлової та громадської забудови; припинити Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України право користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) за його добровільною відмовою.

На думку Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, п. 10 та п.п. 10.1-10.-3 додатку № 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 прийняті з порушенням вимог Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про Збройні сили України", Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та Основних правил користування наданими землями (далі - Положення), затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Закону України "Про оборону України", оскільки припинення Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України права користування земельною ділянкою по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) відбувалося без згоди Міністра оборони України, а тодішній Начальник Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманський С.А. направляючи на адресу Харківського міського голови лист від 28.12.2007 р. № 652 про скасування державного акту діяв з перевищенням своїх повноважень.

Обставини щодо визнання недійсним зазначених спірних рішень Харківської міської стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1 ст. 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Статтею 20 Земельного кодексу України (станом на час надання державного акту) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно зі ст. 77 Земельного кодексу України (станом на час надання державного акту) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Суд зазначає, що ні станом на момент видачі державного акту Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, ні станом на момент його скасування нормами діючого законодавства України не було передбачено, що землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей.

Відповідні зміни до Законодавства були внесені лише Законом N 800-VI від 25.12.2008 р., яким доповнено ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» нормою відповідного змісту.

В матеріалах справи відсутні докази того, що до моменту видачі Східному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України державного акту, землі, які зазначені в цьому державному акті, належали до земель оборони.

Разом з тим, згідно з виданим позивачу державним актом цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво та експлуатація 12-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями на 1-му та 2-му поверхах.

Поряд з цим, суд констатує та враховує той факт, що спірними рішеннями Харківської міської ради було, в т.ч. вирішено перевести земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова), загальною площею 0,3182 га з земель оборони до земель житлової та громадської забудови.

Статтями 83-84 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, зокрема належать землі оборони.

Статтею З Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» (станом на момент прийняття спірних рішень Харківської міської ради) встановлено, що військове майно, в тому числі і земельні ділянки, закріплюються за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління; з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна, яке повинно використовуватись лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Частинами 1-2 ст. 6 зазначеного Закону (станом на момент прийняття спірних рішень Харківської міської ради) також передбачено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Поряд з цим, пунктами 44-45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України 22.12.1997 № 483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Згідно зі ст. ст. 1, 10 Закону України "Про оборону України" Міністерство оборони України є Центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для озброєного захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України.

Пунктами 1-2 статті 49 Земельного кодексу України (в редакції станом на час винесення спірних рішень) передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Разом з тим, статтею 141 Земельного кодексу (в редакції станом на час винесення спірних рішень) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже було зазначено вище, спірні рішення Харківської міської ради про переведення земельної ділянки 0,3182 га по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) в м. Харкові з земель оборони до земель житлової та громадської забудови та про скасування державного акту на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою виданого Східному УКБ МО України 30.06.2005 р., зареєстрованого за № 7205 були винесені на підставі листа Начальника Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманського С.А. до Харківського міського голови від 28.12.2007 р. № 652 в якому він просив скасувати зазначений державний акт та надати вказану земельну ділянку АТЗТ «Гея» для подальшого будівництва.

Проте, матеріали справи не містять та відповідачами суду не надано будь-яких доказів того, що таке звернення начальника Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманського С.А. до Харківського міського голови з листом від 28.12.2007 р. № 652 було здійснене за дорученням Міністра оборони України або доказів того, що останній надавав свою згоду на скасування державного акту та надання земельної ділянки, визначену в цьому акті, АТЗТ «Гея» для подальшого будівництва.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надсилаючи Харківському міському голові вищевказаного листа начальник Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманський С.А. діяв з перевищенням власних повноважень, тобто з порушенням вимог ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», пунктів 44-45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України 22.12.1997 № 483

Посилання відповідачів в обґрунтування наявності відповідного погодження на скасування державного акту з боку Міністерства оборони України на лист Директора департаменту будівництва Міністерства оборони України від 17.12.2007 р. до Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України суд вважає безпідставними, оскільки по-перше в зазначеному листі не йдеться про погодження на скасування державного акту, і по-друге, такий лист не містить будь-яких посилань про наявність відповідного погодження на передачу об`єкта АТЗТ «Гея» з боку Міністра оборони України.

Суд критично ставиться до доводів відповідачів про те, що Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України перш ніж відмовитися від державного акту отримало від АТЗТ «Гея» у власність 21 квартиру в м. Чугуєві, оскільки така передача мала місце на підставі умов укладених між сторонами договорів уступки вимоги (цесії) № 61 від 11.08.2005 р. та договору про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі № 7 від 17.09.2004 р. (у урахуванням змін, внесених додатковими угодами до цих договорів), при цьому умовами зазначених договорів не передбачено, що отримавши квартири Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України має відмовитися від державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, і що така відмова узгоджена з Міністерством оборони України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що спірні . 10 та п.п. 10.1-10.-3 додатку № 1 рішення Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08 були прийняті без врахування фактичних обставин щодо наявності у начальника Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманського С.А. відповідних повноважень на звернення з заявою про скасування державного акту та відмову від земельної ділянки, тобто з порушенням вимог ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», пунктів 44-45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України 22.12.1997 № 483.

Однак, як свідчать матеріали справи, 2-м відповідачем у даній справі надано заяву (вх.. № 23800 від 25.07.2017 р.) про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

В судовому засіданні 05.03.2017 р. під час розгляду даної справи представник АТЗТ «Гея» наполягає на застосуванні до спірних правовідносин позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пункті 1.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зокрема зазначено, що позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України). Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 Цивільного кодексу України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Таким чином, до спірних правовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України становить три роки.

В пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зокрема зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з п. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У мотивувальній частині постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. №6-152цс14 визначено наступне: «Норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов`язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Згідно зі ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з Положенням про Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.06.2003 р. № 22, Начальник управління здійснює керівництво діяльністю управління, несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань.

Як вже було зазначено вище, спірні рішення Харківської міської ради були прийняті в зв`язку з відповідним зверненням начальника Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Лиманського С.А. до Харківського міського голови з листом про скасування державного акту та передання земельної ділянки АТЗТ «Гея».

Таким чином, Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, як ініціатор прийняття рішень, знало або мало знати про прийняття Харківською міською радою спірних рішень про переведення земельної ділянки 0,3182 га по вул. Полтавський Шлях, 186 (ріг вул. Єлізарова) в м. Харкові з земель оборони до земель житлової та громадської забудови та про скасування державного акту на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою з моменту прийняття таких рішень.

Таким чином, позовна давність щодо оскарження зазначених рішень Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України почала свій відлік з моменту прийняття таких рішень, та відповідно остаточно сплинула 16.04.2011 р.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна заява подана Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України до суду 28.04.2017 р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Причини пропуску позовної давності Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України під час розгляду справи в суді документально не обґрунтовані.

При цьому безпідставними суд вважає посилання Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на те, що дане підприємство з 05.11.2010 р. по 06.07.2015 р. перебувало у стані припинення на підставі відповідного наказу Міністра оборони України від 05.11.2010 р., який в подальшому був скасований іншим наказом Міністра оборони України від 06.07.2015 р. як нереалізований. Суд зазначає, що весь час Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України функціонувало, як юридична особа, тобто мало можливість вжити відповідних заходів щодо оскарження спірних рішень, проте, відповідних дій з невідомих причин, не вчиняло.

Враховуючи викладене, а також те, що Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернулося до суду з пропуском встановленого законом строку позовної давності, суд визнає заяву АТЗТ «Гея» про застосування строку позовної давності обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України до Харківської міської ради та АТЗТ «Гея» про визнання недійсним п. 10 та підпунктів 10.1-10.3 додатку № 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 25/08 з урахуванням внесених змін відповідно до п. 8 додатку № 1 до рішення сесії 21 Харківської міської ради 5 скликання від 16.04.2008 № 81/08.

З урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати у даній справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.03.2018 р.

Суддя О.І. Байбак