РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2018Справа № 910/23370/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70 «А»)

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41)

про стягнення 28 392,04 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники: не викликалися

встановив :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 28 392,04 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті №022192/4055/0001493 від 04.05.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 27627,22 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 583,16 грн. та 3% річних у розмірі 181,66 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.01.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

12.01.2018 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про витребування доказів, а також відзив на позову заяву, у якому просив в разі, якщо позивач підтвердить документально факт проведення відновлювального ремонту КТЗ позову заяву задовольнити частково та стягнути з відповідача 27 627,22 грн. В частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних - відмовити.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.01.2018 в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено.

29.01.2018 позивач через загальний відділ діловодства суду подав відповідь на відзив, у якому спростував твердження відповідача.

05.02.2018 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

04.05.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №022192/4055/0001493 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є ПАТ «Кредобанк».

Строк дії договору страхування - з 04.06.2016 до 03.06.2017 (п. 1.4 договору).

25.05.2017 о 06 год. 25 хв. водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автобусом «БАЗА 079.04», д.н.з. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, на площі ім. Дубінди у м. Херсоні, рухаючись на перехресті з круговим рухом у правому ряду, не впевнився у безпеці маневру, не врахував бічний інтервал та дистанцію, та розпочав перестроювання з правого ряду в лівий ряд, змінюючи напрямок руху, при цьому здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №585741, виданою інспектором Управління патрульної поліції у м. Херсоні.

Згідно з постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 13 червня 2017 у справі №648/1618/17 (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п.п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява №00225790 від 25.05.2017 про подію, що має ознаки страхового випадку, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 25.05.2017, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_5

Відповідно до Звіту №0225790 від 31.05.2017 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_6 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_3 від 24.11.2007, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_4 від 24.03.2017) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 31 070,93 грн. без ПДВ на складові частини.

Відповідно до рахунку-фактури №127 від 09.06.2017, виставленого ФОП ОСОБА_5, відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, склав 31 000,00 грн.

Відповідно до страхового акту № 00225790/6 від 20.06.2017 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 27 627,22 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 00225790/6 від 20.06.2017 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_5 в розмірі 27 627,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням №025928 від 22.06.2017.

Матеріали справи містять претензію позивача №19935 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 27 627,22 грн., направлену на адресу відповідача за вих. №4558 від 27.06.2017 та вручену 03.07.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» 27627,22 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 583,16 грн. та 3% річних у розмірі 181,66 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, становить 31 000,00 грн., що вбачається зі страхового акту № 00225790/6 від 20.06.2017, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 27 627,22 грн., та рахунку-фактури №127 від 09.06.2017, виставленого ФОП ОСОБА_5

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, у розмірі 27 627,22 грн. була виплачена позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_5, що підтверджується платіжним дорученням №025928 від 22.06.2017, на підставі заяви страхувальника №00225790 від 25.05.2017 про подію, що має ознаки страхового випадку.

Вина особи ОСОБА_2, який керував транспортним засобом - автобусом «БАЗА 079.04», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 13 червня 2017 у справі №648/1618/17.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/2202388, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «БАЗА 079.04», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АК/2202388 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом - 0,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 27 627,22 грн. (27 627,22 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 0,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 27 627,22 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 583,16 грн. та 3% річних у розмірі 181,66 грн. за період з 03.10.2017 по 21.12.2017.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Такої правової позиції дотримується і Верховний суд України, зокрема, у постанові від 01.06.2016 р. №3-295гс16.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, твердження відповідача про неможливість застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не відповідає вимогам закону та відхиляється судом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, судом встановлено, що позивачем вказаний розрахунок здійснено вірно.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70 «А», код 20033533) суму страхового відшкодування у розмірі 27 627 (двадцять сім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 583 (п'ятсот вісімдесят три) грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 181 (сто вісімдесят одну) грн. 66 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 12.03.2018.

Суддя В.О. Демидов