КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа№ 910/18613/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Зеленіна В.О.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017р. (повний текст складено 21.12.2017р.)

у справі №910/18613/17 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 92 105,83 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 92 105,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання з виплати позивачу, як акціонеру Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", дивідендів за 2011-2014 роки, у зв'язку з чим позивач просив примусово стягнути з відповідача 62 938,12 грн. дивідендів, 4 454,19 грн. 3% річних та 24 713,52 грн. інфляційних витрат за загальний період нарахування з 11.04.2015р. по 02.10.2017р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017р. у справі № 910/18613/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті дивідендів за 2011-2014 роки у розмірі 58 847,14 грн., 4 169,51 грн. 3% річних, 24 713,52 грн. інфляційних втрат та 1 523,99 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, прийняти нове рішення, яким в цій частині у задоволенні позову відмовити, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначав про безпідставне задоволення судом першої інстанції нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, оскільки виплата дивідендів не є грошовим зобов'язанням та застосування положень Цивільного кодексу України, які регламентують відповідальність за порушення грошового зобов'язання до правовідносин, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень є помилковою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Пашкіна С.А., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 15.02.2018р.

08.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

15.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018р. розгляд справи відкладено на 01.03.2018р.

Представники позивача до судового засідання, що відбулось 01.03.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішеннями загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", оформленими протоколом №22 від 10.10.2014р., вирішено: затвердити прибуток: за 2011 рік у розмірі 2 181 892 000,00 грн., за 2012 рік у розмірі 1 428 110 724,00 грн.; за 2013 рік у розмірі 189 886 355,00 грн.; затвердити наступний порядок розподілу прибутку: за 2011 рік - 2 181 612 957 грн. направити на виплату дивідендів акціонерам; за 2012 рік - 1 427 836 668,30 грн. направити на виплату дивідендів акціонерам; за 2013 рік - 189 799 785,00 грн. направити на виплату акціонерам; виплату дивідендів за 2011, 2012 та 2013 роки здійснити у строк з 20.10.2014р. по 10.04.2015р.

Рішеннями загальних зборів акціонерів відповідача, оформленими протоколом №23 від 22.07.2015р., вирішено: затвердити наступний розмір та порядок розподілу прибутку Товариства за 2014 рік: направити на виплату дивідендів акціонерами 100% або максимально наближений до 100%, але не менше ніж 99,9% розмір чистого прибутку Товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 23,32 грн. Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03.08.2015р. Виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015р. по 03.10.2015р.

З наданих позивачем до матеріалів справи виписок про стан рахунку в цінних паперах вбачається, що станом на 20.10.2014р. та 03.08.2015р. ОСОБА_3 була власником 674 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" номінальною вартістю 0,25 грн.

Звертаючись з позовом, позивач визначив предметом своїх вимог до відповідача стягнення дивідендів за 2011-2014р. у сумі 62 938,12 грн., 24 713,52 грн. втрат від інфляції та 4 454,19 грн. 3% річних за користування коштами.

У відповідності до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на час звернення позивача з позовом) до підвідомчості господарським судам України віднесено справи з корпоративних спорів, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Частина 1 статті 152 Цивільного кодексу України визначає, що акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства", кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства", одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З огляду на викладені вище норми законодавства, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (у тому числі, права на отримання дивідендів) є набуття права на акції товариства.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на 20.10.2014р. та на 03.08.2015р. ОСОБА_3 була власником 674 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", що свідчить про існування у позивача права на отримання частини прибутку акціонерного товариства - дивідендів.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Наявними у матеріалах справи рішеннями підтверджується затвердження загальними зборами акціонерів товариства прибутку за 2011 - 2014 роки, визначено його розподіл, розмір, порядок та строки виплати дивідендів акціонерам.

З урахуванням рішень загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" загальна сума дивідендів за 2011 - 2013 роки, на які має право позивач, складає 47 220,44 грн. зі строком виплати до 10.04.2015р. та у розмірі 15 717,68 грн. за 2014 рік зі строком виплати до 03.10.2015р.

За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з прийняттям рішень загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" від 10.10.2014р. та від 22.07.2015р., відповідач взяв на себе зобов'язання з виплати позивачеві дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2011 - 2014 роках, у визначених загальними зборами порядку та строки - з 20.10.2014р. по 10.04.2015р. та з 03.08.2015р. по 03.10.2015р.

Частиною 5 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що для виплати дивідендів товариство в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, перераховує дивіденди Центральному депозитарію цінних паперів на рахунок, відкритий у Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках для зарахування на рахунки депозитарних установ та депозитаріїв-кореспондентів для їх подальшого переказу депозитарними установами на рахунки депонентів або сплати депонентам іншим способом, передбаченим договором, а також для їх подальшого переказу депозитаріями-кореспондентами особам, які мають права на отримання доходів та інших виплат відповідно до законодавства іншої країни.

З огляду на вищенаведене та доведенням факту невиконання відповідачем грошового зобов'язання щодо виплати позивачу дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2011-2014 роках, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню у розмірі 58 847,14 грн. за вирахуванням 5% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору. Апелянтом ці обставини не заперечуються.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 24 713,52 грн. інфляційних втрат та 4 454,19 грн. 3% річних нарахованих за період прострочення з 11.04.2015р. по 02.10.2017р.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти, а передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Місцевим судом вірно встановлено, що згідно прийнятих загальними зборами акціонерів рішень у відповідача виникло зобов'язання виплатить позивачу дивіденди.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення, і тому в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як зазначено в п. 3.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов'язання, у зв'язку з яким настають правові наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, судом апеляційної інстанції відхиляються посилання відповідача на те, що зобов'язання по виплаті дивідендів за своєю правовою природою не є грошовим, що виключає застосування до нього положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо виплати позивачу дивідендів у термін, визначений рішеннями загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", вимоги позивача про стягнення з відповідача 24 713,52 грн. втрат від інфляції та 4 169,51 грн. 3% річних за користування коштами за загальний період з 11.04.2015р. по 02.10.2017р. є обґрунтованими та такими, що вірно частково задоволені судом першої інстанції, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017р. у справі №910/18613/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017р. у справі №910/18613/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18613/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту. Повний текст складено 06.03.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

В.О. Зеленін