ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018м. ДніпроСправа № 904/10296/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камша Н.М. за участю секретаря судового засідання Полевичек Д.А.

за позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34,

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

12.12.17р. громадянин ОСОБА_1, м. Кривий Ріг звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4 117, 80 грн., компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4 311, 34 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 13 788, 80 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 11.01.18р., зобов'язано відповідача подати - відзив на позов, докази в обґрунтування заперечень, контррозрахунок стягуваної суми.

З 15.12.17р. набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України в редакції від 03.10.17р.

Як зазначено у пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, з 15.12.2017 вказана справа розглядається за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII).

У зв'язку зі складністю та категорією даної справи, подальший її розгляд відбуватиметься за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи стадію вирішення даного спору (до набрання новим Господарсько процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) законної сили), яка відповідає стадії підготовчого провадження, а саме визначенню обставин справи, які підлягають встановленню, та зібранню відповідних доказів, суд 11.01.18р. розпочав слухання справи зі стадії підготовчого провадження.

09.01.18р. до господарського суду Дніпропетровської області електронною поштою надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

11.01.18р. до господарського суду Дніпропетровської області від ПАТ "Дизельний завод" надійшов відзив №10/01-1 від 10.01.18р. (з додатками), у якому відповідач вимоги позивача визнав частково, а саме заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 4117,80 грн., компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1 146, 93 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 17.09.2016 року по 25.12.2017 року у розмірі 1717,32 грн., у задоволенні моральної шкоди просить відмовити.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.18р. підготовче засідання відкладено на 12.02.2018р., зобов'язано відповідача у строк до 16.01.18р. надати для долучення до справи докази направлення позивачу копії відзиву №10/01-1 від 10.01.18р., зобов'язано позивача у строк до 01.02.18р.: надати до справи відповідь на відзив відповідача; направити на адресу відповідача копію відповіді на відзив та докази направлення відповіді відповідачу подати для долучення до справи.

07.02.18р. до господарського суду Дніпропетровської області від ПАТ "Дизельний завод" надійшов відзив №02-40/177 від 02.02.18р. (з додатками), у якому відповідач вимоги позивача визнав частково, а саме заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 4117,80 грн., компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3262,12 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.09.2016 року по 27.12.2017 року у розмірі 1717,32 грн., у задоволенні моральної шкоди просить відмовити.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.18р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.18р.

12.02.17р. до господарського суду від позивача надійшла заява, у якій ОСОБА_1 просить суд долучити до матеріалів відповідь на відзив, провести судове засідання без його участі та задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

06.03.18р. до господарського суду Дніпропетровської області електронною поштою надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 12.03.18р. сторони не з'явились.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 12.03.18р. прийнято судове рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014р. порушено провадження у справі № 904/8028/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", м. Кривий Ріг.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнятий на роботу до публічного акціонерного товариства "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД" слюсарем-ремонтником 3р., що підтверджується копією трудової книжки, поданою позивачем.

17.09.2016р. позивача звільнено із займаної посади наказом № 43 на підставі ст. 36 Кодексу законів про працю України за згодою сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено 4117,80 грн. заборгованості із заробітної плати та виплатам за невикористану відпустку. Вказана сума підтверджується довідками відповідача від 26.06.17р. № 15/12, від 25.12.2017р. № 25/12, від 01.02.2018р. № 02-40/165 та не оспорюється відповідачем, тому підлягає стягненню.

У зв'язку з тим, що позивачеві не було виплачено заробітну плату, останнім нараховано середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13788,80 грн.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчисленні середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплати за останній 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарі) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.)

Приписами п. 20 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підстава ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доводе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Голови Правління ВАТ "Дизельний завод" від 15.11.2012 року з 14.01.2013 р. на підприємстві було запроваджено неповний робочий тиждень з відпрацюванням одного робочого дня на тиждень тривалістю один час.

Згідно графіка роботи позивач відпрацював у липні 2016 року 5 робочих днів та у серпні 2016 року 4 робочих дня.

Згідно довідок № 25/12-1 від 25.12.17р. та № 02-40/166 від 01.02.2018р. середньоденна заробітна плата позивача складає 26,02 грн. Період невиплати заробітної плати з 18.09.16р. по 27.12.17 р. становить - 66 робочих дня.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати задовольняються господарським судом частково у розмірі - 1717,32 грн. (66 р.д. * 26,02 грн. = 1717,32 грн.).

Стосовно стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4311,34 грн., господарський суд зазначає наступне.

Статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, у тому числі заробітної плати, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація проводиться у разі затримки виплати на один і більше календарних місяців.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. за № 159.

Відповідно п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011р., компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011р., сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

З огляду на викладене, здійснивши розрахунок компенсаційної втрати частини заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути суму компенсаційної втрати частини заробітної плати з грудня 2014р. по вересень 2017р. у розмірі 986,92 грн.

В решті позовних вимог в частині нарахованої компенсаційної втрати частини заробітної плати відмовити.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., обґрунтувавши свої вимоги наступним. Заробітну плату позивач не отримував протягом багатьох місяців. Саме через затримку по виплаті заробітної плати змушений був звільнитись. У зв'язку із зазначеною затримкою заробітної плати позивач відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчах і одязі. Завдану йому моральну шкоду обумовлює моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв'язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів, родичів та докладання додаткових зусиль для організації звичайного способу життя. Тому вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України, відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінив в 10000,00 грн.

За змістом ст. 124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 762,00 грн. слід віднести на відповідача, стягнувши його в доход державного бюджету України.

Враховуючи вищеозначене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 20, 129, 194, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 4117,80 (чотири тисячі сто сімнадцять) грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1717,32 грн. (одна тисяча сімсот сімнадцять грн. 32 коп.). та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 986,92 грн. ( дев'ятсот вісімдесят шість грн. 92 коп.)

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34, ) на користь державного бюджету (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , рахунок отримувача 0001, банк одержувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.03.2018р.

Суддя Н.М. Камша