Суд
УХВАЛА

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 910/13569/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Мета-Груп",

відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області в особі Слідчого управління фінансових розслідувань,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ Логістік Плюс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 21.09.2017

у складі колегії суддів: Власов Ю.Л. (головуючий), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Мета-Груп"

про стягнення 86 105, 01 грн.

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 через Київський апеляційний господарський суд Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 06.12.2017 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

13.12.2017 Київським апеляційним господарським судом касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області разом з матеріалами справи №910/13569/17 Господарського суду міста Києва надіслано на адресу Вищого господарського суду України.

На момент набрання чинності 15.12.2017 ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 питання про можливість прийняття до провадження касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 Вищим господарським судом України не вирішено.

04.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа №910/13569/17 Господарського суду міста Києва передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/13569/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2018.

Виходячи з положень підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, касаційні скарги, подані до 15.12.2017 та провадження за якими не порушено на момент набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, повинні відповідати вимогам процесуального закону, який діяв на момент звернення з такими касаційними скаргами.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення 06.12.2017 відповідача із касаційною скаргою, на заявника касаційної скарги було покладено обов'язок долучення до касаційної скарги доказів сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення скаржника із касаційною скаргою), ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2017 встановлено законом у розмірі 1 600 грн.

Відтак, оскаржуючи до Вищого господарського суду України у грудні 2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17, якою було скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.08.2017 про повернення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Мета-Груп", скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги від 06.12.2017, скаржником не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення скаржника із касаційною скаргою 06.12.2017), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду... Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції від 21.09.2017 у справі №910/13569/17, скаржник не надав належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі, при цьому, заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття судом касаційної інстанції рішення у справі, обґрунтовуючи відсутністю на його рахунках грошових коштів, передбачених для сплати судового збору станом на момент звернення скаржника із касаційною скаргою у даній справі.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, оскільки в порушення положень статей 33, 34 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області не надано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище покращиться протягом розгляду касаційної скарги та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

З огляду на зазначене, Верховний Суд відмовляє Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17.

Отже, подана Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області касаційна скарга не відповідає вимогам ГПК України в редакції до 15.12.2017 щодо її форми.

Відповідно до статті 110 ГПК України в редакції до 15.12.2017, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Отже, постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17 підлягала касаційному оскарженню протягом двадцяти днів з дня її винесення, а саме до 11.10.2017 включно.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області касаційну скаргу на постанову апеляційного суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17 подано 06.12.2017, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження більш як на 1,5 місяці. При цьому, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги, мотивоване тим, що йому стало відомо про звернення позивача із заявою про збільшення позовних вимог до 86 105, 01 грн., що може призвести до неправомірного стягнення суми за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, а, відтак, відповідач, "скориставшись своїм конституційним правом, у найкоротший термін звернувся за захистом до Вищого господарського суду України".

Розглянувши клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд дійшов висновку про те, що скаржником не зазначено поважних причин, які перешкодили йому звернутися з касаційною скаргою у двадцятидений строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду та зумовили подання ним касаційної скарги зі спливом визначеного статтею 110 ГПК України більш як на 1,5 місяці з дня набрання 21.09.2017 законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/13569/17, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції від 16.08.2017 про залишення без розгляду позовної заяви з первісними вимогами до відповідача-скаржника про стягнення 81 590, 62 грн., та копія якої направлялася відповідачу апеляційним судом 29.09.2017 (т. 1, а.с. 78 - зворот).

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і підстави, наведені в заяві про поновлення строків визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків щодо форми та змісту поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 110, 111 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір" в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 3, 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17.

2. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 у справі №910/13569/17 залишити без руху.

3. Надати Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області строк на усунення недоліків касаційної скарги до 26 березня 2018 року.

4. Роз'яснити Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук