РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018 м. Київ Справа № 910/6814/17

За позовом: заступника генерального прокурора України-головного військового прокурора в інтересах держави в особі міністерства оборони України

до: публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ"

про стягнення 4.642.987,50 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

прокурор у справі: Голуб Є.В.;

позивача: Ніколова В.М.;

відповідача: Макарчук Л.Л.;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дем'як П.Ю.

С У Т Ь С П О Р У:

Заступник генерального прокурора України - головний військовий прокурор в інтересах держави в особі міністерства оборони України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" (далі - відповідач) про стягнення 4.642.987,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" порушило взяті на себе зобов'язання щодо повної поставки товару відповідно до умов договору про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 15.12.2016 № 286/1/16/36, виконання умов якого було забезпечено виданою відповідачем банківською гарантією від 14.12.2016 № 2594-1216/WOGv на суму 4.642.987,50 грн. Оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" умови договору не виконало, позивач на підставі ст. 560 Цивільного кодексу України, ст. 200 Господарського кодексу України та п. 11.1 зазначеного договору направив відповідачу письмову вимогу від 12.01.2017 № 286/8/166 щодо сплати грошового забезпечення в розмірі 4.642.987,50 грн. відповідно до умов вказаної банківської гарантії, проте відповідач відмовив позивачу у виплаті гарантійних коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/6814/17. Розгляд справи призначено на 12.06.2017. Вказаною ухвалою суд залучив до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі - третя особа без самостійних вимог).

До господарського суду надійшов відзив, в якому відповідач вказує на те, що вимога позивача від 12.01.201 № 286/8/166 за підписом директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача не відповідає умовам гарантії, оскільки підписана не уповноваженою особою. Трок дії довіреності позивача від 05.12.2016 № 220/395/д закінчився 31.12.2016. Також до вимоги не додано підтвердження повноважень тимчасово виконуючого обов'язки міністра оборони України на видачу довіреностей від позивача. Крім того, позивач звернувся до суду після закінчення строку дії банківської гарантії.

Господарський суд м. Києва, в порядку, визначеному ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 12.06.2017 № 910/6814/17 продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 10.07.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва 10.07.2017 провадження у справі № 910/6814/17 зупинено до розгляду окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/1493/17 за позовом третьої особи без самостійних вимог до позивача, за участю відповідача в якості третьої особи про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 вказану вище ухвалу скасовано, а дану справу передано до господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2017 провадження у справі № 910/6814/17 поновлено. Розгляд справи призначено на 25.09.2017.

До господарського суду 15.09.2017 надійшов лист Київського апеляційного господарського суду 14.09.2017 №3868/17 про направленням справи № 910/6814/17 до Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з надходженням касаційної скарги третьої особи без самостійних вимог.

У зв'язку з викладеним суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 910/6814/17 до повернення матеріалів справи до господарського суду міста Києва після розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги третьої особи без самостійних вимог.

Постановою Вищого господарським судом України від 05.12.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 залишено без змін.

Положеннями пункту 9 перехідних положень нової редакції Господарського процесуального кодексу України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приписами частини 1 статті 230 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про поновлення провадження у справі № 910/6814/17, а також про те, що дана справа має бути розглянута в порядку (за правилами) загального позовного провадження та підлягає призначенню до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2017 провадження у справі № 910/6814/17 поновлено. Підготовче засідання призначене на 24.01.2018.

До господарського суду надійшли письмові пояснення третьої особи без самостійних вимог в яких вказані аналогічні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, які викладені в поданому до суду відзиві відповідача.

В підготовчому судовому засіданні 24.01.2018 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 26.02.2018.

До господарського суду надійшли заперечення відповідача в яких вказані аналогічні підстави для відмови в задоволенні позову, які викладені в поданому до суду відзиві відповідача.

В судовому засіданні 26.02.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін та прокурора по суті спору, дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та третьою особою без самостійних вимог, як постачальником, укладено договір про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 15.12.2016 № 286/1/16/36 (далі - Договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов'язався постачати у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля, нафтопродукти) (лот 6 - паливо дизельне Євро (арктичне) або еквівалент, а саме паливо дизельне ДТ-З-К5, клас 2) (далі - продукція) для потреб позивача, згідно специфікації, а останній зобов'язався забезпечити приймання вказаної продукції та здійснити її оплату у строки і за цінами, передбачені специфікацією договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна Договору становить без ПДВ 77.383.125,00 грн., крім того ПДВ 15.476.625,00 грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 92.859.750,00 грн. у тому числі ПДВ, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між позивачем та третьою особою без самостійних вимог Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору третя особа без самостійних вимог поставила на користь позивача продукцію в кількості 1.000.876 кг. на загальну суму 20.653.576,70 грн., що підтверджується актом прийому-передачі продукції за Договором від 27.12.2016 № 668, яку позивач оплатив повністю згідно платіжного доручення від 07.12.2016 № 286/1/3774 (дата оплати 29.12.2016). Вказані акт прийому-передачі та платіжне доручення наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Виконання умов Договору було забезпечено банківською гарантією від 14.12.2016 № 2594-1216/WOGv на суму 4.642.987,50 грн., виданою відповідачем (далі - Банківська гарантія).

Наданою Банківською гарантією відповідач зобов'язався безумовно та безвідклично виплатити бенефіціару (позивачу) протягом десяти банківських днів визначену гарантією суму у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом (третьою особою без самостійних вимог) умов Договору щодо кількості, якості та строків поставки продукції.

Строк дії Банківської гарантії - по 01.02.2017 включно.

Так позивач, 12.01.2017 направив до відповідача вимогу № 286/8/166 про перерахування коштів, зокрема, на суму 4.642.987,50 грн. відповідно до умов Банківської гарантії, проте відповідач відмовив позивачу у виплаті гарантійних коштів.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Відповідно до п. 2 глави 4 розділу II Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Вимога позивача від 12.01.2017 № 286/8/166 підписана директором департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача ОСОБА_6

Судом встановлено, що в якості підтвердження повноважень підписанта, в додатках до вимоги було надано копії довіреностей позивача від 05.12.2016 № 220/395/д та від 10.01.2017 № 220/16/д. Строк дії зазначеної довіреності позивача від 05.12.2016 № 220/395/д закінчився 31.12.2016.

Між тим, довіреність від 10.01.2017 № 220/16/д видана позивачем, в особі тимчасово виконуючого обов'язки міністра оборони України Руснака Івана Степановича, який діє на підставі Положення про міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови КМУ від 19.10.2016 № 730), наказу позивача від 30.12.2016 № 278КП, який уповноважив директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача на підписання від імені позивача вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів, договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), виконання робіт, надання послуг відповідно до кошторисних призначень на централізовану оплату пально-мастильних матеріалів, речового майна, продовольства, послуг з харчування, лазне-прального обслуговування відповідно до бюджетних асигнувань на 2017 рік за бюджетними програмами.

Положенням про міністерство оборони України, затвердженим постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (далі Положення) передбачено, що міністр в т.ч. представляє позивача у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами.

З метою забезпечення діяльності позивача, стабільності та наступності в його роботі, організації поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень позивача, КМУ призначається державний секретар позивача, який очолює апарат позивача.

Державний секретар позивача є вищою посадовою особою з числа державних службовців позивача.

Державний секретар позивача представляє останнього як юридичну особу в цивільно-правових відносинах, здійснює інші повноваження, визначені законом.

На час відсутності державного секретаря позивача чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату позивача відповідно до наказу державного секретаря останнього.

Проте, положення про міністерство оборони України, яке зазначено як підстава для видачі довіреності, не містить положень які б передбачали можливість заміщення посади міністра оборони України, а також не передбачає правової підстави для видання тимчасово виконуючим обов'язки міністра оборони України довіреностей.

При цьому, наказ позивача від 30.12.2016 № 278КП, який також був зазначений як підстава для видачі довіреності тимчасово виконуючим обов'язки міністра, не був наданий відповідачу разом із вимогою про сплату коштів.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Під "органом юридичної особи" слід розуміти органи, уповноважені здійснювати управління юридичною особою на підставі закону та установчих документів, тобто вищі органи управління та виконавчі органи (наприклад, ст. ст. 98, 99, 101, 159, 161 ЦК, ст. ст. 41, 47, 58, 62 Закону "Про господарські товариства").

Таким чином, тимчасово виконуючий обов'язки міністра оборони України не є уповноваженою особою для видачі довіреностей.

Крім того з аналізу вищезазначеної довіреності, встановлено що остання видана на вчинення дій (в тому числі і щодо підписання від імені позивача вимог щодо стягнення (повернення) забезпеченої тендерної документації та/або цінових пропозицій та стягнення забезпечення виконання договорів), які виникають в межах бюджетних асигнувань на 2017 рік.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки тендерна процедура, видача гарантії та підписання договору відбувалось у 2016 році, то й вимога про перерахування коштів стосується бюджетних асигнувань позивача на 2016 рік, а тому директор департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача ОСОБА_6 не уповноважений на звернення із такою вимогою.

Тому, вимога від 12.01.2017 № 286/8/166 за підписом директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів позивача ОСОБА_6, яка надійшла до відповідача, не відповідає умовам Банківської гарантії, оскільки не підписана уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 563 ЦК України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Як встановлено у ч. 2 ст. 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Частиною 1 ст. 565 ЦК України встановлено, що Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, зобов'язання за банківською гарантією є строковим, а отже є строковим термін дії суб'єктивних цивільних прав принципала за банківською гарантією.

На підставі наведених норм право бенефіціара й обов'язок гаранта після закінчення строку дії гарантії припиняються, а отже жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, бенефіціар вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.10.2016 у справі № 910/8785/15-г.

З огляду на те, що зобов'язання за Договором було забезпечено Банківською гарантією, яка діяла по 01.02.2017 включно, а позивач звернувся до суду лише у квітні 2017, тобто після закінчення строку дії Банківської гарантії, позовна вимога про стягнення заборгованості, забезпеченою Банківською гарантією задоволенню не підлягає.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12 березня 2018 року

Cуддя С.В. Балац