КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2018 р. Справа№ 910/17130/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. (повний текст складено 12.12.2017р.)

у справі №910/17130/17 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір"

про стягнення 427 843,92 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Простір" про стягнення 427 843,92 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що отримана відповідачем теплова енергія у вигляді гарячої води за договором №33-0610 від 15.04.2004р. своєчасно та в повному обсязі не оплачена, у зв'язку з чим борг підлягає примусовому стягненню у розмірі 322 399,80 грн. разом з 28 463,01 грн. пені за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, 14 890,60 грн. 3% річних та 62 090,51 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по серпень 2017 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. у справі №910/17130/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Простір" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 44 322,11 грн. основного боргу, 43 804,86 грн. інфляційних втрат, 10 505,42 грн. 3% річних, 28 463,01 грн. пені та 1 906,43 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у стягненні заборгованості у повному обсязі.

За твердженням апелянта позивачем не доведено розмір заборгованості за договором №33-0610 від 15.04.2004р. на постачання теплової енергії у гарячій воді та розмір штрафних санкцій, оскільки мешканці (кінцеві споживачі) сплачують за теплову енергію через розподільчий розрахунковий рахунок КП "ГІОЦ", а розрахунок по договору здійснюється за рахунок надходжень від сплати поточних та боргових платежів від населення, тому відповідач не користується грошовими коштами і підстави для нарахування штрафних санкцій - відсутні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Мартюк А.І., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 13.02.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018р. оголошено перерву до 01.03.2018р.

27.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

28.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

28.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли уточнення до апеляційної скарги.

28.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залишення поданої ним заяви №37 від 26.02.2018р. без розгляду.

01.03.2018р. у судовому засіданні позивачем надано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2004р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (перейменована у Публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО") (далі - позивач, енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісною компанією "Простір" (перейменована у Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір") (далі - відповідач, абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 33-0610 (далі - договір), згідно умов якого енергопостачальна організація постачає теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах, згідно з додатком-1 до договору, а абонент користується та своєчасно сплачує вартість спожитої теплової енергії.

Згідно пункту 2.1 договору розрахунки за відпущену теплову енергію відповідачем здійснюються на підставі тарифів, встановлених та затверджених Київською міською державною адміністрацією.

Нарахування за теплову енергію здійснюються, відповідно до звертання-доручення та відповідно до пункту 5.1 договору по приладах обліку за тарифами встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

Обсяги постачання теплової енергії, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, умови припинення подачі теплової енергії встановлені сторонами в додатках до договору №1,3,4,7.

Зі змісту пункту 5 додатку №4 до договору випливає, що абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ).

Відповідно до п. 2 додатка №4 до договору абонент до початку розрахункового періоду сплачує на рахунок позивача вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно пп. 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що за розрахунком позивача за період з 01.10.2015р. по 01.09.2017р. у відповідача виникла заборгованість за спожиту теплову енергію по договору на загальну суму 322 399,80 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами), відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію за спірний період.

Проте, з наданих позивачем до матеріалів справи довідки про стан розрахунків за договором №33-0610 від 15.04.2004р. та розрахунку коригування коштів за спожиту теплову енергію на потреби абонента за період з липня 2016 року по листопад 2016 року, судом першої інстанції встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 44 322,11 грн. При цьому, з пояснень та розрахунків апелянта вбачається, що сума боргу є більшою ніж та, що встановлена судом першої інстанції, тож враховуючи вимоги апеляційної скарги підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 44 322,11 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просив стягнути з відповідача 28 463,01 грн. пені за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, 14 890,60 грн. 3% річних та 62 090,51 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по серпень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід також зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 7 додатку №4 до договору, відповідач за несвоєчасне внесення платежів сплачує позивачу пеню у розмірі в 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З огляду на приписи зазначених норм чинного законодавства, твердження відповідача про те, що він не користується грошовими коштами, оскільки мешканці (кінцеві споживачі) сплачують за надані послуги через розподільчий розрахунковий рахунок КП "ГІОЦ", а розрахунок по договору здійснюється за рахунок надходжень від сплати поточних та боргових платежів від населення, не впливають на обов'язок відповідача виконувати свої договірні зобов'язання перед позивачем.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний суд встановив, що нараховані 10 505,42 грн. 3% річних та 43 804,86 грн. інфляційних втрат та 28 463,01 грн. пені за заявлені періоди прострочення, усупереч твердженню апелянта є арифметично вірними, відповідають приписам ст. 625 Цивільного кодексу України та умовам договору, тож підлягають частковому задоволенню.

Посилання апелянта на відсутність доказів надсилання йому копії позовної заяви з додатками спростовуються наданим до матеріалів справи описом вкладення у цінний лист від 27.09.2017р. (а.с. 12).

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. у справі №910/17130/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. у справі №910/17130/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17130/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту. Повний текст складено 12.03.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.Г. Чорногуз

А.І. Мартюк