РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2018Справа № 910/1590/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Любченко М.О., за участю секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 24 356,48 грн.

Представники учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди в розмірі 24 356,48 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р. добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля BMW X5, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страховика транспортного засобу, водієм якого було вчинено дану дорожньо-транспортну пригоду.

Ухвалою від 19.02.2018р. Господарського суду міста Києва за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/1590/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 14.03.2018р.

Представник позивача у судове засідання 14.03.2018р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №526. Про причини неявки представника позивач суд не повідомив.

Відповідач у судове засідання 14.03.2018р. представника не направив, відзив на позов не надав.

Проте, за висновками суду, вказаний учасник судового процесу був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, виходячи з наступного.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.02.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04053, м.Київ, Шевченківський район, вулиця Артема, будинок 37-41.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення №534, відповідно до якого ухвалу від 19.02.2018р. про відкриття провадження було вручено відповідачу 21.02.2018р.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.02.2018р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, поважних причин невиконання вимог суду та неявки в судове засідання суду не повідомив, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст.979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

30.03.2017р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір №28-0102-17-00059 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням - страхування наземного транспортного засобу (п.п.1.1, 1.1.1).

За змістом вказаного правочину страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження транспортного засобу марки/моделі BMW X5, державний номер НОМЕР_1 (п.4 частини 1 договору №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р.), внаслідок настання страхового випадку, яким відповідно до п.11.1 частини 1 цього договору є дорожньо-транспортна пригода.

За умовами п.11.8 частини 1 цього ж правочину франшиза складає 1%.

Строк дії договору №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р. визначено сторонами з 31.03.2017р. по 30.03.2018р. (п.8 частини 1 договору №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р.).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2017р. у м.Києві на вул.Пушкінській, 20А відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд) за участю транспортних засобів 1. BMW X5, державний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2, та автомобіля марки/моделі Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з огляду на порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України. Вину останньої у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено постановою від 07.07.2017р. Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/16054/17.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів 03.05.2017р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р.

Згідно змісту страхових актів №ДККА-56572 від 23.05.2017р., №ДККА-56572/1 від 22.06.2017р. та №56572/2 від 14.07.2017р. підставою для визначення розміру вартості матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу страхувальника, були, зокрема, акт від 03.05.2017р. огляду транспортного засобу, рахунок-фактура №7590 від 23.05.2017р., акти виконаних робіт №290009 від 16.05.2017р. на суму 2 401,20 грн. та №А-290871 від 11.06.2017р. на суму 21 955,28 грн., складені Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ».

При цьому, судом встановлено, що роботи, наведені у вищезазначених актах виконаних робіт, відповідають тим пошкодженням автомобіля BMW X5, державний номер НОМЕР_1, які значені у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№158662 та акті від 03.05.2017р. огляду пошкодженого транспортного засобу, складеному страхувальником та страховиком за договором добровільного страхування.

На підставі вищевказаних документів позивачем прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування у загальному розмірі 24 356,48 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач, на виконання умов договору №28-0102-17-00059 від 30.03.2017р, перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» 21 955,28 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9819 від 25.05.2017р. на суму 20 007,67 грн. та №12005 від 23.06.2017р. на суму 1 947,61 грн.

Крім цього, позивачем було відшкодовано страхувальнику сплачену останнім на підставі акту виконаних робіт №290009 від 16.05.2017р. Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» суму грошових коштів в розмірі 2 401,20 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером позивача від 01.08.2017р.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу BMW X5, державний номер НОМЕР_1, позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування у сумі 24 356,48 грн.

11.09.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою №28252 від 08.09.2017р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яка була отримана відповідачем 12.09.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №880. Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем не відшкодовано позивачу виплачене останнім страхове відшкодування.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю підстав, на думку позивача, для стягнення з відповідача як страховика транспортного засобу, водієм якого було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, понесених Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» витрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст.1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Як зазначалось судом, вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою від 07.07.2017р. Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/16054/17.

При цьому, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов'язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Нормами ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо - транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 29.04.2017р. була застрахована відповідачем згідно полісу №АК/2231482 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, зі змісту полісу №АК/2231482 вбачається, що забезпеченим транспортним засобом є Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2, страхувальником - ОСОБА_3, строк дії полісу - з 22.02.2017р. по 21.02.2018р. включно, розмір франшизи у разі настання дорожньо-транспортної пригоди становить 0 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи поліс №АК/2231482 є належним доказом страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Отже, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з розглядуваним позовом саме до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» є обґрунтованим з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2, станом на дату дорожнього-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» за полісом №АК/2231482 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожнього-транспортної пригоди водієм транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу BMW X5, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми).

За змістом п.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку станція технічного обслуговування чи акту виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 30.01.2018р. Верховного суду по справі №910/12500/17.

Суд зазначає, що фактично проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395.

Відповідно до п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісного транспортного засобу, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно з п.1.6 вищеназваної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля BMW X5, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що роком випуску автомобіля є 2015р., а отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п.7.38 Методики.

Судом також враховано, що у п.7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у п.7.38 Методики вимог, однак доказів існування вказаних обставин матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд приймає в якості належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля BMW X5, державний номер НОМЕР_1, акти виконаних робіт №290009 від 16.05.2017р. на суму 2 401,20 грн. та №А-290871 від 11.06.2017р. на суму 21 955,28 грн., складені Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ», відповідно до яких загальна вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 24 356,48 грн., з урахуванням встановлення судом відповідності робіт, що зазначені у вказаних актах, з пошкодженнями автомобіля BMW X5, державний номер НОМЕР_1, які вказані у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№158662 та акті від 03.05.2017р. огляду пошкодженого транспортного засобу, складеному страхувальником та страховиком за договором добровільного страхування.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 24 356,48 грн. є належним чином доказово обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 24 356,48 грн.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, Шевченківський район, вул.Артема, буд.37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, Солом'янський район, вул.Івана Федорова, буд.32, літ.А, ) грошові кошти в сумі 24 356,48 грн. та судовий збір в розмірі 1 762 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.03.2018р.

Суддя М.О.Любченко