РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2018Справа № 910/19149/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовомФізичної особи-підприємця Мельник Володимира Хомовича
ДоФізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича
Провизнання недійсним договору купівлі-продажу

Представники сторін:

від позивача: Зуб В.В. - за довіреністю;

від відповідача: не заявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мельник Володимир Хомович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04/13, укладеного між ФОП Павленко Сергій Миколайович та ФОП Мельник В.Х.

В обґрунтування поданого позову послався на те, що договір купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04/13 є недійсним в силу норм статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що зі сторони позивача він не укладався (не підписувався) та не одобрювався.

Ухвалою суду від 06.11.2017 було порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 24.11.2017.

24.11.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також письмові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.11.2017 підтримав подане через канцелярію суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено. Крім того, позивачем були надані усні пояснення з приводу поданого разом з позовом клопотання про витребування доказів, а також клопотання про забезпечення позову.

Представник відповідача у судове засідання 24.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування по справі, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача та витребування у Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича оригінал договору купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04/13, укладений між ФОП Павленко Сергієм Миколайовичем та ФОП Мельник В.Х.

Судом було розглянуто та відхилено подане позивачем клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Волинської області від 24.12.2015 № 903/1092/15-1 з огляду на те, що норми статті 67 Господарського процесуального кодексу України надають суду право зупиняти стягнення лише на підставі виконавчого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку, а не на підставі виконавчого документа, виданого на виконання рішення суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача, а також необхідністю витребувати додаткові докази по справі, суд відклав розгляд зазначеної справи до 06.12.2017.

Представником позивача у судовому засіданні 06.12.2017 були надані усні пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 06.12.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача, а також необхідністю витребувати додаткові докази по справі, суд відклав розгляд зазначеної справи до 27.12.2017.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017, у зв'язку з набранням 15.12.2017 законної сили Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції, вирішено розгляд справи № 910/19149/17 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 17.01.2018.

У судовому засіданні 17.01.2018 представником позивача було подано клопотання про витребування у Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича оригінала договору купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04/13, укладеного між ФОП Павленко Сергієм Миколайовичем та ФОП Мельник В.Х., з усіма його додатками.

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування по справі, у зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості самостійно отримати витребовуваний доказ, з огляду на приписи ч.4 ст.74 та ст.81 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано у Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича оригінал договору купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04-13, укладеного між ФОП Павленко Сергієм Миколайовичем та ФОП Мельник В.Х.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов у строк, встановлений судом, не надав.

У судовому засіданні 17.01.2018 було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.02.2018, відповідачу направлено ухвалу про виклик у підготовче засідання на 09.02.2018.

У судове зсідання 09.02.2018 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 09.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/19149/17 до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 26.02.18, викликано для участі у засіданні представників учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні 26.02.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов у строк, встановлений судом, не надав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, процесуальні документи були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03028, АДРЕСА_1.

Станом на дату розгляду справи поштове повідомлення № 213 про вручення відповідачу ухвали від 27.12.2017 не було вручене під час доставки, про що вказано: «за закінченням встановлено строку зберігання». В свою чергу, поштове повідомлення № 248 про вручення ухвали від 09.02.2018 про виклик до суду було вручене відповідачу 26.02.2018.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/19149/17 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Фізична особа-підприємець Павленко Сергій Миколайович так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.02.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Павленко Сергій Миколайович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельника Володимира Хомовича про стягнення 263 566, 57 грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 09.12.2015 у справі № 903/1092/15 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мельника Володимира Хомовича (АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2) 263 566,57 грн заборгованості, з яких: 146 935,80 грн. - основного боргу, 108 135,17 грн. - інфляційних втрат, 8 495,60 грн.- 3% річних, 3 953,50 грн. судових витрат по справі та 3 500,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Вищезазначене рішення суду залишене без змін судом апеляційної інстанції.

24.12.2015 на виконання вищезазначеного рішення суду було видано судовий наказ.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що підставою утворення вищезазначеного боргу стало часткове невиконання Фізичною особою-підприємцем Мельником Володимиром Хомовичем своїх обов'язків, які виникли на підставі договору купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013.

Разом з тим, позивач стверджує, що про факт існування таких договірних відносин він дізнався на початку 2016, оскільки вказаний договір він не укладав (договір не підписував), а наявність печатки позивача на договорі пояснюється тим, що позивач в середині 2014 року надав її на кілька днів своєму знайомому ОСОБА_4 на його прохання. Мета передання печатки - допомогти ОСОБА_4 у здійсненні ним його діяльності, яка полягала у продажу мопедів, скутерів, тощо.

Фактично усі дії за вказаним договором здійснював ОСОБА_4 без відома та без будь-яких повноважень на те зі сторони позивача і волі на те позивача. Оригіналу договору купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013 у позивача ніколи не було і по сьогодні не має, а підпис на договорі від імені позивача є підробленим.

За вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Так позивач зазначає, що договір-продажу № 04-13 від 16.07.2013 є недійсним в силу того, що не було дотримано вимог частини першої-третьої, п'ятої ст. 203 ЦК України, зокрема, вільного волевиявлення учасника правочину.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215- 235 ЦК України).

Фізична особа-підприємець Мельник Володимир Хомович звернувся з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013 з підстав невідповідності його вимогам закону.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Спірний договір від імені покупця мав би бути підписаний Мельником Володимиром Хомовичем. У самому договорі купівлі-продажу зазначено, що саме Мельник Володимир Хомович його підписує, тобто інша особа не мала повноважень на підписання спірного договору від імені Фізичної особи-підприємця Мельника Володимира Хомовича.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, якщо положення договору суперечать нормам чинного законодавства України, якщо в момент укладення правочину волевиявлення хоча б одного з учасників не було вільним (удаване або помилкове волевиявлення тощо).

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За умовами ч. 9 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово витребовував у відповідача оригінал договору купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013 з метою з'ясування обставини щодо того чи підпис на зазначеному договорі вчинений Мельником Володимиром Хомовичем,чи іншою особою з наслідуванням його підпису.

Проте відповідач, всупереч ухвалам суду, оригіналу договору купівлі-продажу № 04/13 від 16.07.2013 не надав, обставин щодо спростування факту вчинення підпису іншою особою на зазначеному договорі не надав.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням положень ч. 2 статті 74 ч. 9 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд визнає обставину того, що Мельник Володимир Хомович не підписував договір купівлі-продажу № 04-13 від 16.07.2013 встановленою.

Виходячи з того, що відповідачем не спростовано того факту, що спірний договір від імені Фізичної особи-підприємця Мельника Володимира Хомовича підписаний іншою особою, то в даному випадку відсутнє волевиявлення Фізичної особи-підприємця Мельника Володимира Хомовича на укладення спірного договору купівлі-продажу, що є порушенням норм ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Зазначене порушення є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.07.2013 № 04/13, укладений між Фізичною особою-підприємцем Мельник Володимиром Хомовичем та Фізичною особою-підприємцем Павленко Сергієм Миколайовичем.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павленка Сергія Миколайовича (місцезнаходження: 03028, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Мельник Володимира Хомовича (місцезнаходження: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно ч.1 ст.256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено

12.03.2018

Суддя Спичак О.М.