ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р.Справа № 922/146/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр Фармація", м. Вишгород, Київська обл.
до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30", м. Південне, Харківська обл.
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр Фармація", м. Вишгород, Київська обл. (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30", м. Південне, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 76374,69 грн., з яких:

60794,45 грн. - основного боргу;

7787,21 грн. - пені;

1527,97 грн. - 3% річних;

6265,06 грн. - інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 2 від 10.01.2017 р. щодо сплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2018 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр Фармація", м. Вишгород, Київська обл. прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 19.02.2018 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.02.2018 р. розгляд справи по суті відкладено на 05.03.2018 р.

В процесі розгляду справи відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позов у порядку та строки, визначені ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2018 р. по даній справі.

На судове засідання 05.03.2018 р. сторони своїх уповноважених представників не направили.

Позивач на електронну адресу суду надіслав клопотання (вх. № 537 від 02.03.2018 р.), в якому підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без участі свого представника.

Клопотання аналогічного змісту надіслано позивачем засобами факсимільного зв'язку (вх. № 5839 від 03.03.2018 р.).

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, судом засобами поштового зв'язку направлялась копії ухвал від 26.01.2018 р. та від 19.01.2018 р. на юридичну адресу останнього, зазначену у позовній заяві, та яка зазначена як юридична адреса підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Копія ухвали від 26.01.2018 р. повернулась на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання" (а .с. 78-81). Копія ухвали від 19.01.2018 р. на адресу суду не поверталася.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 10.01.2017 р. між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № 2 (далі за текстом - договір; а. с. 11-13), за умовами якого (п. п. 1.3.-1.4) в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупцю визначені цим договором лікарські засоби, товари медичного призначення (надалі іменується «товар»), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах, передбачених даним договором. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає передачі за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення визначаються у видаткових накладних на товар на кожну партію товару.

Відповідно до п. 2.1. договору, покупець має право у будь-який робочий день здійснити замовлення товару. Робочими вважаються дні з понеділка по п'ятницю включно, виключаючи світкові дні, відповідно до чинного законодавства. В замовленні покупець визначає необхідну кількість, вид, найменування товару. Замовлення повинно бути здійснено у письмовій формі та надсилатись в один із способів: поштою, факсом, електронною поштою або кур'єром.

Пунктом 2.2.-2.3. договору передбачено, що продавець зобов'язується передати замовлений товар протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання замовлення, при наявності наступних умов:

- наявності даного товару на складі;

- відсутності у покупця заборгованості на неоплачений в строк товар;

- не перевищенні межі покупця за поставлений, але неоплачений покупцем товар.

Межа покупця за поставлений, але неоплачений товар, при досягненні якої продавець має право припинити поставку товару, становить 70000 грн. Межа покупця змінюється в залежності від зміни асортименту товару, ціни товару та інших показників.

Згідно з п. 2.3. договору, моментом передачі товару є момент підписання видаткової накладної уповноваженою особою покупця та проставлення відтиску печатки.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що ціна на товар вказується в прайсі, що надається продавцем покупцю в електронному або друкованому вигляді. Узгоджені сторонами ціни на товар вказуються в видаткових накладних на товар.

Пунктами 5.3. договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються в безготівковому порядку, в національній валюті, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту передачі товару, якщо інше не вказано в видатковій накладній на товар. Перші партії дві товару передаються за попередньою оплатою в розмірі 100% від вартості замовленого товару на підставі виставленого рахунку продавця. Розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України, шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця, який вказано у рахунку-фактурі. Обов'язок покупця щодо оплати вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно з п. п. 7.1.-7.2. договору, за порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності для стягнення штрафу встановлюється в три роки.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору протягом лютого 2017 р. здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 60794,45 грн. за видатковими накладними: № 1386-ТОВ від 09.02.2017 р., № 1494-ТОВ від 13.02.2017 р., № 1735-ТОВ від 15.02.2017 р., № 1762-ТОВ від 16.02.2017 р., № 1781-ТОВ від 16.02.2017 р., № 1869-ТОВ від 20.02.2017 р., № 1883-ТОВ від 20.02.2017 р. (а. с. 14-21).

Дані видаткові накладні містять посилання на підставу здійснення поставок - договір купівлі-продажу № 2 від 10.01.2017 р., підписані представниками постачальника та покупця, а також скріплені печатками підприємств. Товар отримано відповідачем без будь-яких заперечень, в т.ч. щодо його кількості, якості та наявності супровідних документів, визначених п. 6.2 договору.

Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого від позивача товару, його заборгованість перед позивачем становить 60794,45 грн.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв'язку з прострочення відповідачем своїх зобов'язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нараховав до стягнення з останнього 7787,21 грн. пені, 1527,97 грн. 3% річних та 6265,06 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення з 13.03.2017 р. по 16.014.2018 р. включно.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар в сумі 60794,45 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Строк виконання зобов'язань з її оплати визначено умовами договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 60794,45 грн. заборгованості за поставлений товар.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати отриманого товару на суму 60794,45 грн. отриманого за вищезазначеними видатковими накладними підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовано.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних суд констатує його арифметичну невірність.

Здійснивши самостійно відповідний розрахунок інфляційних та річних за прострочення оплати товару, та врахувавши той факт, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6265,06 грн. інфляційних та 1527,97 грн. річних за прострочення оплати товару за загальний період прострочення з 13.03.2017 р. по 16.01.2018 р. включно.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже було зазначено вище, п. 7.1. договору передбачено, що за порушення строків оплати товару покупець (відповідач) сплачує на користь продавця (позивача) штраф у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою, санкцією яка передбачена даним пунктом договору є пеня, а не штраф, як зазначено в договорі.

За таких обставин, нарахування цієї штрафної санкції можливе з урахуванням обмежень щодо розміру, передбаченому Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та щодо строку, передбаченому пунктом 6 ст. 232 ГК України.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок пені, зазначені законодавчі обмеження останнім були враховані.

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд констатує його певну арифметичну невірність.

Здійснивши самостійно відповідний розрахунок, та врахувавши той факт, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7787,21 грн. штрафних санкцій за прострочення оплати товару за шестимісячний період прострочення оплати за кожною з накладних.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30" (адреса: 62461, Харківська обл., м. Південне, вул. Комсомольська, буд. 48; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр Фармація" (адреса: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 18; ):

60794,45 грн. основного боргу;

7787,21 грн. штрафних санкцій;

1527,97 грн. 3% річних;

6265,06 грн. інфляційних втрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.03.2018 р.

Суддя О.І. Байбак