Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1056/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 571/01 від 14.12.17,

від відповідача: ОСОБА_2, ордер серія ЖТ №32710 на надання правової

допомоги від 14.12.17,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод" (Житомирська область, м.Коростень)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клим 2012" (Житомирська область, м.Коростень)

про стягнення 117824,95грн (згідно заяви про зменшення позовних вимог від 04.01.2018р.)

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 118756,68грн, з яких: 85832,46грн - збитки, 5461,64грн - 3% річних та 27462,58грн - інфляційних нарахувань за період з 01.01.17 по 04.07.17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невчасне виконання ТОВ "Клим" зобов'язань за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.16 в частині проведення своєчасних розрахунків за придбану відповідачем у позивача земельну ділянку, внаслідок чого підприємство позивача зазнало збитки, які мають бути відшкодовані відповідачем в судовому порядку відповідно до ст.ст. 526, 530, 611, 612, 614, 623, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 216, 217, 218, 220, 224, 225, 226, 229 Господарського кодексу України.

Згідно із заявою від 04.01.18 позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 117824,95грн, з яких: 27032,46грн. збитків, понесених позивачем у зв'язку з несвоєчасною сплатою єдиного соціального внеску через неправомірні дії відповідача щодо проведення повної оплати за придбану у позивача землю, 48888,49грн збитків, понесених позивачем у зв'язку з переплатою при закупівлі матеріалів (металопрокату) для виробництва за збільшеними цінами у 2017 році, 35100,00грн інфляційних нарахувань, 6804,00грн 3% річних за період з 01.10.16 по 02.07.17 (а.с.87-90). Відповідно до ухвали суду від 15.01.18 вказана заява прийнята господарським судом та ухвалено вважати заявленим до розгляду спір про стягнення 117824,95грн.

Спір розглядається в межах зменшених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, в яких вважає позовні вимоги про стягнення збитків безпідставними та зазначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони є неабстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснив протиправні дії. Вказує, що вимоги позивача про стягнення 48888,49грн збитків базуються на незрозумілим чином здійсненому розрахунку втрат від зростання цін на металопрокат; вказує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що неможливо було придбати матеріал для виробництва (металопрокат) за цінами 2016 року у інших постачальників, не надано будь-яких документів, які б дали можливість порівняти ціни на металопрокат у різних постачальників. Також вказує, що сплата єдиного соціального внеску не залежить від наявності чи відсутності доходу суб'єкта підприємницької діяльності, та є обов'язковим платежем підприємства, а тому позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів в сумі 27032,46грн, як збитків, які позивач поніс в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу земельної ділянки не ґрунтуються на нормах закону.

Вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних відповідач визнає частково на суму 953,42грн 3% річних та 8400,00грн інфляційних, при цьому зазначає, що правомірним є нарахування вказаних сум за період з 04.05.17 по 04.07.17.

Також, представник відповідача одночасно з відзивом подав попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, який становить 10000,00грн (а.с.56-61).

У відповіді на відзив позивач зазначає, що придбана позивачем у 2016 році більша частина металопрокату була закуплена за кошти, які позивач мав сплачувати як передоплату за замовлену продукцію, відповідно при наявності запасів сировини, кошти, які надходять як передплата могли б використовуватися для інших потреб товариства. Збільшення цін на металопрокат у 2017 році призвели до збільшення собівартості продукції та збитковості замовлень. Вважає, що в розумінні ч.1 ст.225 ГК України 27032,46грн штрафних санкцій, застосованих до позивача за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є збитками та підлягають відшкодуванню з відповідача. Вказує, що оскільки позивач не реалізував своє право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасно проведений відповідачем розрахунок за придбану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.17, позивач вправі вимагати стягнення даних сум (а.с.112-116).

13.02.18 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.131-133).

Ухвалою суду від 13.02.18 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.18.

27.02.18 від представника позивача надійшло клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу, в якому позивач посилається на ч.9 ст. 129 ГПК України та просить відмовити у задоволенні вимоги щодо покладення на позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. При цьому просить визнати поважними причини пропуску звернення з клопотанням про зменшення суми витрат на правнику допомогу під час підготовчого провадження та розглянути дане клопотання (а.с.141).

Враховуючи основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, з метою повного та об'єктивного розгляду справи, керуючись положеннями ст.207 ГПК України (якою передбачена можливість вирішення заяв та клопотань учасників справи, пов'язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом), суд визнав поважними причини пропуску строку подання доказів та прийняв до розгляду дане клопотання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2016 між ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" (продавець, позивач) та ТОВ "Клим 2012" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,9021 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, місто Коростень, вул. Сосновського В., № 65 (а.с.12)

Пунктом 2.2 договору сторони визначили, що розрахунок за земельну ділянку, згідно цьому договору, відповідно до загальної вартості, визначеної в п. 2.1 Договору, здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця або готівкою в касу продавця в день посвідчення договору 138360,00 грн., а залишок в сумі 500000,00грн. з розстрочкою платежу терміном в 168 днів, а саме в строк до тридцятого грудня 2016 року у наступному порядку:

- 100000,00 грн. покупець зобов'язується сплачувати продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до 30 числа кожного місяця, а саме до 30.08.2016, 30.09.2016, 30.10.2016, 30.11.2016, 30.12.2016.

Позивач своє зобов'язання за договором виконав належним чином, передавши відповідачу земельну ділянку, яка є предметом договору купівлі-продажу.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання в частині оплати виконав з недотриманням строків, обумовлених договором купівлі-продажу від 12.07.16.

Станом на 31.12.2016 ТОВ "Клим 2012" сплатило на користь ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" лише 238360,00грн., неплаченою залишилась сума 400000,00грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.05.17 по справі 906/223/17 стягнуто з ТОВ "Клим на користь ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" 400000,00грн основного боргу, 26767,67грн пені та 6401,52грн судового збору.

Остаточний розрахунок за придбану земельну ділянку проведено 04.07.17 (а.с.18-22).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань в частині виплати грошових коштів за придбану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2016, підприємство позивача було позбавлене можливості отримати додаткові обігові кошти, які мали бути використані на оплату праці, сплату податків та закупівлю матеріалів для виробництва, погіршився фінансовий стан товариства, що спричинило додаткові витрати, а саме: позивач не зміг вчасно оплатити єдиний соціальний внесок за листопад 2016 року та січень-лютий 2017, у зв'язку з чим до ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" були застосовані штрафні санкції на загальну суму 27032,46грн (16946,19грн - грудень 2016 року + 6031,83грн січень 2017 року + 4054,44грн лютий 2017 року). Також частину суми від продажу земельної ділянки позивач планував використати у жовтні-грудні 2016 року на придбання металопрокату, про що було підписано договір поставки №060/16-ПМ від 13.10.2016 з ПАТ "Українська гірничо-металургійна компанія". Однак, невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання з виплати грошових коштів позбавило позивача можливості придбати матеріал для виробництва (металопрокат) за цінами 2016 року, оскільки в 2017 році ціни на металопрокат зросли на 22-27%. Придбання металопрокату за підвищеними цінами призвело до переплати за нього у сумі 48888,49грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач посилається, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано збитків в розумінні статті 225 Господарського кодексу України у розмірі 75920,95грн, з яких: 48888,49грн - неодержаний прибуток (втрачена вигода), внаслідок переплати при закупівлі матеріалів (металопрокату) для виробництва за збільшеними цінами у 2017 році та 27032,46грн - понесені витрати за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Крім того, позивач за невчасне проведення розрахунків відповідачем за придбану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.16 на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з останнього 35100,00грн інфляційних та 6804,00грн 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Пунктом 8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина 1 статті 225 ГК України).

Предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 75920,95грн збитків, з яких: 48888,49грн упущеної вигоди та 27032,46грн додаткових витрат (штрафних санкцій), понесених позивачем внаслідок невчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Згідно із ст.623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язанні.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Принагідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки, тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але самий факт порушення боржником його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і шкодою. Вжиті кредитором заходи з метою отримання доходів є критерієм визначення розміру збитків у вигляді упущеної вигоди.

Як встановлено судом, розмір заявлених збитків у вигляді упущеної вигоди позивач розраховує виходячи з того, що внаслідок прострочення ТОВ "Клим" оплати за договором купівлі-продажу від 12.07.16 позивач не зміг придбати запаси металопрокату, які є сировиною для виготовлення продукції за цінами 2016 року. Збільшення цін на металопрокат у 2017 році призвело до збільшення собівартості продукції та збитковості замовлень. Позивач був змушений понести додаткові витрати в загальній сумі 48888,49грн на придбання металопрокату за цінами 2017 року.

Як доказами в обґрунтування неодержаного прибутку (упущеної вигоди) позивач надає розрахунок втрат від зростання цін на металопрокат, здійснений ПАТ "Коростенський машинобудівний завод", та видаткові накладні від 06.07.17, 31.07.17, 27.06.17, 08.07.17, 12.06.17, 14.06.17, 18.05.17, 03.05.17, від 30.11.16, 26.09.16, 02.09.16, 01.09.16, 06.09.16, 24.10.16, 17.11.16, 05.09.16, 04.10.16 з цінами за придбаний металопрокат у 2016 та 2017 роках (91-108).

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

Таким чином, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

З розрахунку ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" втрат від зростання цін на металопрокат при несвоєчасній оплаті ТОВ "Клим 2012" вбачається, що в його основу покладено вартість придбаного позивачем матеріалу для виробництва у певних постачальників.

При цьому, розрахунок не містить належного економічного аналізу ринку металопрокату у 2016-2017 роках та об'єктивних причин неможливості придбання матеріалу для виробництва за нижчими цінами.

Таким чином, даний розрахунок є теоретичний, побудований на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б кошти за продану відповідачу земельну ділянку потрапили на його рахунок вчасно.

Долучені в якості доказів видаткові накладні за період 2016-2017р.р. також констатують вартість придбаного позивачем металопрокату у певних постачальників. Будь-яких доказів (договорів, контрактів на покупку металопрокату тощо) в підтвердження того, що у позивача існував обов'язок придбавати продукцію саме у даних контрагентів та за визначеними цінами до матеріалів справи не надано.

В матеріалах справи міститься Протокол №11 засідання наглядової ради ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" від 08.07.16, на якому прийнято рішення продати ТОВ "Клим 2012" земельну ділянку площею 09021га, що знаходиться за адресою: Житомирська область м.Коростень, вул.В.Сосновського, 65 за ціною 65 (шістдесят п'ять) гривень 1 кв.м., кадастровий номер::01:018:0099. Отримані кошти за продаж земельної ділянки використати на виплату заборгованості по заробітній платі, оплати податків та на купівлю дефіциту матеріалів для виготовлення замовлень (а.с.11).

Відтак, кошти за продану земельну ділянку мали бути спрямовані не лише на закупівлю матеріалів, а також на погашення заборгованості по заробітній платі.

З врахуванням вищевикладеного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 48888,49грн, причинного зв'язку між порушенням зобов'язання відповідачем та неодержаним прибутком (упущена вигода).

Що стосується стягнення 27032,46грн штрафних санкцій, які були застосовані до позивача за несплату єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, слід зазначити наступне.

Позивач вважає, що вказані суми штрафів є додатковими витратами (штрафними санкціями, сплачені іншим суб'єктам), понесеними позивачем внаслідок порушення зобов'язання відповідачем, та є збитками в розумінні ч.1 ст.225 ГК України, які також підлягають відшкодуванню.

Судом встановлено, що позивачем невчасно було сплачено:

- єдиний соціальний внесок за листопад 2016 року в сумі 84730,95грн, у зв'язку з чим до ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" були застосовані штрафні санкції в розмірі 16946,19грн, що підтверджується рішенням ГУ ДФС у Житомирській області № від 30.03.2017 про застосування штрафних санкцій (а.с.23а;25а;26а)

- єдиний соціальний внесок за січень 2017 року в сумі 30159,15грн за що до товариства були застосовані штрафні санкції в розмірі 6031,83грн, що підтверджується рішенням ГУ ДФС у Житомирській області № від 02.04.2017 про застосування штрафних санкцій;

- єдиний соціальний внесок за лютий 2017 року в сумі 20272,00грн, у зв'язку з чим до товариства були застосовані штрафні санкції в розмірі 4054,44, що підтверджується рішенням ГУ ДФС у Житомирській області № від 06.07.17 про застосування штрафних санкцій.

Загальна сума штрафів склала 27032,46грн, які були сплачені позивачем згідно платіжних доручень №500 від 03.04.17, №638 від 28.04.17, №1221 від 24.07.17.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У частині 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зазначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є обов'язковим платежем та підлягає сплаті в обов'язковому порядку. При цьому його сплата не залежить від наявності чи відсутності доходу підприємства.

З рішень ГУ ДФС у Житомирській області № від 20.03.2017, № від 02.04.2017, № від 06.07.17 про застосування штрафних санкцій вбачається, що підставою для їх винесення податковим органом зазначено вчинене позивачем порушення, а саме несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд приймає до уваги, що згідно рішення ГУ ДФС у Житомирській області № від 20.03.2017 штраф у розмірі 16946,19грн та пеню у розмірі 2338,04грн застосовано до ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" за період з 29.08.14 по 20.01.17, тобто заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску виникла у позивача значно раніше, ніж укладений між сторонами договір купівлі-продажу.

Таким чином, виявлені податковим органом порушення стосуються виключно дотримання позивачем вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим не можуть бути підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій, що застосовані контролюючим органом до ПАТ "Коростенський машинобудівний завод".

Правомірними є доводи позивача про те, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на вказану особу.

В якості доказів, які свідчать про відсутність коштів для сплати єдиного соціального внеску позивачем подано довідку від 14.12.17 №570/12 про залишки коштів на розрахунковому рахунку (а.с.80).

Разом з тим, представником відповідача з метою фактичного з'ясування матеріального стану підприємства було подано клопотання про витребування доказів, зокрема, надання інформації про всі діючі розрахункові рахунки ПАТ "Коростенський машинобудівний завод", а також про рух коштів на кожному з вказаних рахунків в банківських установах України, зокрема в Житомирській обласній дирекції АППБ "Аваль", ТВБВЖРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" та Житомирській філії АКІБ "Укрсиббанк", в період із жовтня 2016 року до травня 2017 року.

Однак, позивач надав інформацію лише по одному рахунку - №4505, відкритому в Житомирській обласній дирекції АППБ "Аваль" (а.с.126-129).

Відтак, позивачем не подано документів, які б підтвердили відсутність грошових коштів на інших банківських рахунках підприємства в період із жовтня 2016 року до травня 2017 року, які могли б бути спрямовані на своєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Як вже зазначалось, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню. Опосередковані збитки підпадають під поняття комерційного ризику, визначеного ст.44 Господарського кодексу України та не підлягають відшкодуванню, оскільки є складовою підприємницької діяльності.

За вказаних обставин, необхідною умовою для стягнення збитків, є доведення того факту, що несвоєчасна сплата позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, напряму залежить від невиконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу від 12.07.16, що, в свою чергу, враховуючи обставини, які були встановлені у даній справі, жодним чином доведено не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 27032,46грн збитків.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 35100,00грн інфляційних та 6804,00грн 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 12.07.16 в частині оплати вартості придбаної земельної ділянки, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 400000,00грн, яка стягнута в судовому порядку, що підтверджується рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/223/17, яке набрало законної сили (а.с.14-17).

Оскільки відповідач зобов'язання належним чином не виконав, останньому були нараховані інфляційні та річні за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що у справі №906/223/17 господарським судом було надано оцінку правовідносинам, які виникли між ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" та ТОВ "Клим-2012" на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.17.

Як встановлено судом, у п.2.2 договору сторони визначили порядок та строки оплати за земельну ділянку, а саме шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця або готівкою в касу продавця в день посвідчення договору 138360,00 грн., а залишок в сумі 500000,00 грн. з розстрочкою платежу терміном в 168 днів, а саме в строк до тридцятого грудня 2016 року у наступному порядку: 100000,00 грн. покупець зобов'язується сплачувати продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до 30 числа кожного місяця, а саме до: 30.08.2016, 30.09.2016, 30.10.2016, 30.11.2016, 30.12.2016.

Проте відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати земельної ділянки виконав частково, сплативши позивачу 138360,00грн 12.07.2016 та 100000,00грн 05.09.2016, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, на день звернення з позовом до суду та момент вирішення спору, у відповідача перед позивачем існувала заборгованість в сумі 400000,00грн.

Частиною 4 ст.75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним судовим рішенням був встановлений обов'язок відповідача сплатити позивачу грошові кошти 400000,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.16 відбувся 04.07.17, вказане підтверджується банківськими виписками від 02.06.17 на суму 100000,00грн; 06.06.17 на суму 100000,00грн; 19.06.17 на суму 100000,00грн; 03.07.17 на суму 50000,00грн; 04.07.17 на суму 50000,00грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідач невчасно виконав зобов'язання за договором купівлі-продажу від 12.07.16, ТОВ "Клим-2012" має сплатити матеріальні втрати, а саме - інфляційну складову суму боргу у розмірі 35100,00грн та 3 % річних у сумі 6804,00грн за період з 01.10.16. по 02.07.17.

Згідно з ч. 2 ст.11 ЦК України, ст.174 ГК України підставами виникнення прав та обов'язків у особи можуть бути, зокрема, договори та правочини, а також інші юридичні факти.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, в даному випадку господарське зобов'язання у відповідача виникло як на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.16 так і на підставі судового рішення від 04.05.16 у справі № 906/223/17.

Беручи до уваги, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу від 12.07.16 не сплатив обов'язкові платежі до 30.09.16, 30.10.16, 30.11.16, 30.12.16, у позивача виникло право на нарахування матеріальних втрат, зокрема, інфляційних та 3% річних з 30.09.16 на суму 100000,00грн, з 30.10.16 на суму 200000,00грн, з 30.11.16 на суму 300000,00грн та з 30.12.16 на суму 400000,00грн до 04.07.17 (дата фактичного виконання рішення господарського суду Житомирської області у справі №906/223/17).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов'язання (судового рішення).

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати за придбану земельну ділянку, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, перевіривши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 35100,00грн інфляційних та 6804,00грн 3 % річних, нарахованих за період з 01.10.2016 по 02.07.17.

Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що на підставі рішення суду у справі №906/223/17 з відповідача стягнуто пеню, тому неправомірною є вимога позивача про стягнення неустойки у відсотках від простроченої суми, оскільки вказані суми не є неустойкою (штрафом, пенею), вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 41904,00грн, з яких: 6804,00грн 3% річних та 65100,00грн інфляційних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 48888,49грн неодержаного прибутку (упущена вигода) та 27032,46грн збитків.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи.

Представник відповідача одночасно з відзивом подав попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, який становить 10000,00грн (а.с.56-61).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.17 між адвокатом ОСОБА_2 (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №000774) та ТОВ "Клим 2012" (відповідач, клієнт) було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги N24, відповідно до умов якого відповідач доручив адвокату представництво інтересів клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами

Пунктом 4.1 договору визначено, що за надання правничої (правової) допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду в розмірі 10000,00грн та у випадку позитивного результату, додатково премію в розмірі 10%.

Факт оплати відповідачем послуг адвоката в сумі 10000,00грн. відповідно до договору N24 від 14.12.17 підтверджується копією платіжного доручення №255 від 05.02.18 (а.с.134).

Згідно із ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником позивача заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат понесених відповідачем на правнику допомогу. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що категорія даної справи є нескладною, а з наданих представником відповідача документів не можна встановити обсяг наданих послуг, час витрачений адвокатом на надання послуг, обсяг зібраних у справі доказів, які потребували попереднього вивчення (а.с.141).

Частиною 3 статті 48 ГПК України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру".

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст.6 Закону та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст.13-15 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ціну позову, обсяг наданих адвокатом відповідача послуг, участь адвоката у чотирьох судових засіданнях 18.12.17, 15.01.2018, 13.02.18 та 27.02.18, подання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів, розмір задоволених позовних вимог у справі, суд вважає клопотання представника позивача необґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, виходячи з фактичних обставин даної справи та часткове задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються витрати по сплаті судового збору в сумі 628,56грн, також суд приходить до висновку про необхідність покладення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з останнього на користь відповідача 3556,46грн витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.123,129,233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клим 2012" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Сосновського, 65-А, )

на користь Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Сосновського, 65, код. )

- 35100,00грн. - інфляційних;

- 6804,00грн. - 3% річних;

- 628,56грн. - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Сосновського, 65, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клим 2012" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Сосновського, 65-А, )

- 3556,46грн. витрат, понесених на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.03.18

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: друк. 3 прим.

1- в справу; 2,3- сторонам (рек. з повід)