ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3856/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",01601, м.Київ, Шевченківський район, вулиця Богдана Хмельницького, буд. 6

до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль", 09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361

про стягнення 111 632 391,74 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015

суддя Н.Г. Шевчук

секретар Н.С. Матраєва

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. №14-133 від 19.09.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №1218 від 22.01.2018).

суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось у господарський суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" про стягнення 52 244 102,64 грн. пені, 3 476 102,52 грн. 3% річних, 5 479 487,06 грн. інфляційних втрат та 50 432 699,52 грн. штрафу, нарахованих на грошові зобовязання липня-грудня 2015 року за період прострочення з 15.08.2015 по 30.05.2016.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.12.2017 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.01.2018.

16.01.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву (т.1, а.с.91-133), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що у відповідності до частини третьої статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом і враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у даній справі.

В судовому засіданні 22.01.2018 оголошувалась перерва до 19.02.2018, про що представники сторін повідомлені під підпис в бланку перерви судового засідання.

05.02.2018 позивач подав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, заяву про уточнення періодів заборгованості і нарахування штрафних санкцій та заперечення на відзив (т.1., а.с. 139-150), в яких зазначив, що придбаний відповідачем на умовах спірного договору природний газ використовувався останнім виключно для власних потреб і не був використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому на підставі частини першої статті Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії відсутні підстави для застосування даного Закону до правовідносин, які склалися за договором купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015.

14.02.2018 відповідач подав письмові заперечення (т.1, а.с. 151-212), в яких зазначив, що природний газ, придбаний у позивача в 2015 році, було використано виключно для виробництва теплової та електричної енергії, на підтвердження чого надав звіти про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії.

Ухвалою суду від 19.02.2018 закрито підготовче провадження у справі №911/3856/17 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.02.18.

26.02.2018 позивач подав письмові заперечення (т.1, а.с. 2174-219), в яких зазначив, що аналіз наданих відповідачем звітів дає підстави стверджувати, що природний газ відповідач використовував не лише на виробництво електричної та теплової енергії, але і для власних потреб, при цьому визначити обсяг використаного відповідачем природного газу для власних потреб неможливо, оскільки копії звітів нечитабельні.

26.02.2018 відповідач подав клопотання (т.1, а.с. 221-228) про залучення до матеріалів справи якісних копій звітів про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії.

В судовому засіданні 26.02.2018 оголошувалась перерва до 12.03.2018, про що представники сторін повідомлені під підпис в бланку перерви судового засідання.

У судовому засіданні 12.03.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін суд

встановив:

30.01.2015 між сторонами у справі Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" укладено договір №130215-ПР купівлі-продажу природного газу (т.1, а.с. 11-17, договір), відповідно до пункту 1.1 якого позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до пункту 5.4 договору загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01.01.2015 до 31.12.2015, а в частині розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості (розділ 11 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до договору купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015, якими, зокрема, змінювались положення пунктів 2.1 та 5.2 договору в частині кількості, фізико-хімічних показників та вартості газу і вказувались актуальні банківські реквізити сторін (т.1, а.с.17-30).

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 980 089 421,77 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 обсяг 8214,996 тис. куб.м. на суму 72 904 803,50 грн., від 31.08.2015 обсяг 13 238,123 тис. куб.м. на суму 117 483 046,38 грн., від 31.09.2015 обсяг 14723,333 тис. куб.м. на суму 130 663 691,05 грн. від 31.10.2015 обсяг 13742,261 тис. куб.м. на суму 122 379 231,73 грн. від 30.11.2015 обсяг 7288,12 тис. куб.м. на суму 179 429 581,73 грн. та від 31.12.2015 обсяг 16179,268 тис. куб.м. на суму 141 586327,48 грн. (т.1, а.с.39-46).

Станом на 30.05.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, встановлені договором строки розрахунків відповідачем не були дотримані, остаточні розрахунки за поставлений газ проведені з порушенням погоджених сторонами строків, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 52 244 102,64 грн. пені, 3 476 102,52 грн. 3% річних, 5 479 487,06 грн. інфляційних втрат та 50 432 699,52 грн. штрафу, нарахованих на грошові зобовязання липня-грудня 2015 року за період прострочення з 15.08.2015 по 30.05.2016.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а відповідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача, який перевірений судом, за прострочення платежів нараховано 52 244 102,64 грн. пені, 3 476 102,52 грн. 3% річних, 5 479 487,06 грн. інфляційних втрат та 50 432 699,52 грн. штрафу, нарахованих на грошові зобовязання липня-грудня 2015 року за період прострочення з 15.08.2015 по 30.05.2016.

Проте, 30.11.2016 набрав чинності ОСОБА_3 України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (далі ОСОБА_3).

ОСОБА_3 визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно підпунктів 3, 5, 6, 8 пункту 1 статті 1 у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість):

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до статті 2 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Приписами частини першої статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов'язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Згідно частин першої та третьої статті 7 Закону на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З аналізу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вбачається наступне.

У статті 2 Закону законодавець чітко визначив, що дія Закону поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Тобто, його норми [Закону] можуть застосовуватись лише до підприємств, що є учасниками таких правовідносин.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у пункті 5 частини першої статті 1 Закону, передбачає як заходи із зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

Із частини першої статті 3, пункту 1 частини першої статті 4 Закону вбачається, що ОСОБА_3 передбачає проведення взаєморозрахунків за спожитий природний газ без урахування розміру зобов'язань зі сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Таким чином, сплата неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відбувається поза порядком проведення взаєморозрахунків, для яких Законом визначено особливу процедуру.

Водночас, порядок сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних не можна розглядати окремо від інших положень Закону.

У частині першій статті 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5)] Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині першій статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у частині третій статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом, не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості), оскільки за загальним правилом (частина перша стаття 58 Конституції України) закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини третьої статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №904/10745/16 від 26.01.2016.

Однак, позивач стверджує, що згідно пункту 1.2. договору купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015 природний газ, придбаний відповідачем, використовувався останнім виключно для власних потреб і не був використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому в даному випадку відсутні підстави для списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та процентів річних в порядку, передбаченому Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії

Вказані твердження спростовуються матеріалами справи, а саме звітами (т.1, а.с. 166-171, 222-227) Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" про використання палива з виробництва теплової енергії поданими контролюючому органу в порядку передбаченому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 04.10.2012 №1257.

З пунктів 03 звітів вбачається, що кількість газу, придбаного відповідачем за актами приймання передачі від 31.07.2015 обсяг 8214,996 тис. куб.м. на суму 72 904 803,50 грн., від 31.08.2015 обсяг 13 238,123 тис. куб.м. на суму 117 483 046,38 грн., від 31.09.2015 обсяг 14723,333 тис. куб.м. на суму 130 663 691,05 грн., від 31.10.2015 обсяг 13742,261 тис. куб.м. на суму 122 379 231,73 грн., від 30.11.2015 обсяг 7288,12 тис. куб.м. на суму 179 429 581,73 грн. та від 31.12.2015 обсяг 16179,268 тис. куб.м. на суму 141 586327,48 грн, збігається з кількістю газу, використаною відповідачем для вироблення теплової та електричної енергії у відповідні місяці.

Докази укладення відповідачем інших договорів на закупівлю природного газу для виробництва теплової те електричної енергії або отримання природного газу з інших джерел за період з липня по грудень 2015 року відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що природний газ, придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу природного газу №130215-ПР від 30.01.2015, використовувався ним для виробництва теплової та електричної енергії.

Заборгованість за поставлений природний газ погашена відповідачем в повному обсязі станом на 30.05.2016, тобто, до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Позивач звернувся до суду з позовом, що розглядається, після набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Нараховані пеня, інфляційні, проценти річних та штраф позивачем на день винесення цього рішення не списані, і він наполягає на задоволенні позову, тобто, спір між сторонами на день винесення цього рішення не врегульований.

За таких обставин підстави для стягнення нарахованих позивачем пені, інфляційних, процентів річних та штрафу відсутні, а позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата підписання повного рішення: 20.03.2018.